האם קרה לכם שאחד הכפתורים האלה צץ על מסך המחשב ושאל:
"עדכון תוכנה זמין, האם תרצה להתקין אותו כעת?"
המחשבים שלנו משתמשים בתכניות כדי לעבד כמויות עצומות של מידע,
ומתכנתים יודעים שאם אנחנו מריצים תוכנות פגומות,
אנו מקבלים תוצאות פגומות,
ולכן יש למחשבים שדרוגים.
מתברר שתת-המודע שלכם עובד באופן דומה.
למעשה, התת-מודע שלנו יעבד עד 40 מיליון פיסות מידע
בכל שנייה.
וכדי לעבד כמויות עצומות אלה של מידע,
התת-מודע שלנו בוחר תוכנות.
והעניין הוא שאנחנו בוחרים תוכנות אלה מאז שהיינו ילדים,
וכעת כמבוגרים,
ייתכן שאנו עדיין מריצים את אותן תוכנות ומקבלים במציאות תוצאות מבולגנות.
אז מי רוצה כפתור שדרוג לתת-מודע שלו?
גיליתי כיצד לגשת לתת המודע שלי, וזה מה שאני רוצה לחלוק איתכם.
אני רוצה שתשחקו אתי לרגע.
כולם, שלבו את הזרועות.
טוב, עכשיו הסתכלו מטה וראו איזו זרוע עליונה.
טוב, שחררו את הזרועות ושלבו שוב כשהזרוע השניה עליונה.
מה ההרגשה?
זה מסורבל, זה לא נוח.
האדם שם, מגיב כאילו "הזרועות לא יודעות לעשות את זה."
(צחוק)
אבל למה שאתם מרגישים
יש מונח מדעי שנקרא "דיסוננס קוגניטיבי".
דיסוננס קוגניטיבי קובע שאיננו יכולים לאחוז
בשני רעיונות סותרים מבלי לחוש אי-נוחות.
המוח שלנו לא יכול לאחוז
בשני רעיונות סותרים ללא תחושת אי-נוחות.
כולכם יכולים לשחרר את הזרועות כעת.
איני רוצה שתשלבו ידיים כל הזמן,
אבל מה שהרגשתם היתה התחושה של תוכנה סותרת.
אז הדיסוננס הקוגניטיבי נותן לנו הזדמנות לשדרג את התת-מודע שלנו.
והנה חלק נוסףי:
כשמדובר בתקשורת,
יש שלושה חלקים עיקריים בתקשורת שלנו.
ישנן המילים שאנחנו אומרים,
וישנו הטון של המילים האלה.
האם נקלעתם לצרה אי פעם בגלל טון הדיבור שלכם?
כן, גם הוא נושא מסרים.
והחלק השלישי הוא המחוות, או שפת הגוף שלנו.
אז כשאיננו יודעים אילו מסרים אנו משדרים בשפת הגוף שלנו,
שאינם תואמים למילים שאנחנו אומרים,
אנשים יטילו ספק במילים שהם שומעים ויעדיפו להאמין למחוות שהם רואים
כי התת-מודע שלנו מבין את ההבדל בין שני המסרים.
אבל איך המוח שלנו יכול לשלוח שני מסרים שונים בו-זמנית?
זה בגלל שתת-המודע שלכם
הוא זה שמנהל את רוב שפת הגוף שלכם,
וזיכרו, תת-המודע שלנו עובד על פי תוכנות.
תת-המודע שלנו או כל מוחנו בנוי מטבעו כדי לשמר אנרגיה.
המוח שלנו רוצה לשמר אנרגיה
ויודע שקל יותר
לתחזק את התוכנות הנוכחיות מאשר לאמץ חדשות.
לכן, כשאנחנו מצרפים את שני הרעיונות האלה,
אנו מקבלים כעת גישה לעדכון התת-מודע שלנו.
הבה ואסביר זאת בכך שאתאר היכן הייתי בחיי עד לא מזמן.
למעשה, רק לפני כשש שנים
הייתי במקום, שאפשר לומר שהיה בו קשה מאוד.
ניסיתי לתקשר עם אנשים,
ומצאתי שהאנשים מאוד וכחנים,
שהם בלתי צפויים, ושקשה להיות בחברתם.
זה פשוט לא היה כיף,
והחלטתי שבעולם הזה כולם ממש מגעילים;
ככה בדיוק זה היה.
למעשה הגעתי למצב שהייתי שולחת את ילדיי לבית הספר בבוקר,
ואז הייתי מסתתרת בתוך הבית,
ולא הייתי עונה לצלצול בדלת, ולא לטלפון,
כי לא משנה עד כמה ניסיתי,
התוצאות שקיבלתי לא תאמו את המאמץ שהשקעתי כדי לתקשר עם אנשים,
והרגשתי תקועה.
אז זה המקום שבו הייתי, וראיתי שלאנשים יש הזדמנויות,
ואני אינני מצליחה לתפוס הזדמנות לעצמי.
אז למרות שבחיי,
עבדתי כמהנדסת הדמיית טיסה וחומרי נפץ,
זוהי הנקודה בחיי
שבה השתניתי והתחלתי ללמוד תקשורת ושפת גוף.
ותוך כדי לימוד של שני החלקים שזה עתה ציינתי,
התחלתי להבין שהם יאפשרו לי לבחור
לשנות את האופן שבו אני יוצרת אינטראקציה עם אנשים.
והתחלתי ליישם את זה כי רציתי להבין
מדוע אנשים מסוימים אחרים יכולים להבין דברים אלה, ואני לא.
אז הרשו לי ללמד אתכם מעט על שפת הגוף,
כדי שתוכלו להבין מה קורה פה.
כשמישהו מרגיש חלש, אם אני מרגישה חלשה,
אני אשתמש בשפת גוף חלשה וסגורה -
הכתפיים שלי ישתוחחו,
אני אשלב ידיים, אני אסתכל למטה
אולי אפילו אסיט את המשקל שלי לאחת הרגליים,
כי אני מרגישה חלשה.
אבל לעומת זאת, כשאנשים מרגישים חזקים,
שפת הגוף שלהם נפתחת.
הם עשויים להניח את זרועותיהם לצידי הגוף,
כתפיהם יעלו, הסנטר יעלה, הם יחייכו,
הם יחלקו את משקלם בין שתי הרגליים.
עכשיו זיכרו שבאותה עת בחיי
הרגשתי חלשה, אבל רציתי להיות חזקה,
ולכן החלטתי לפצח את זה.
הסתכלתי סביבי על אנשים מצליחים.
התבוננתי בידוענים, התבוננתי בבעלי עסקים,
הסתכלתי סביבי על אנשים שהיו במערכות יחסים,
מערכות יחסים חזקות מאוד,
והבנתי שהאנשים המצליחים האלה
לא מתנהגים בדיוק כמוני.
אז כך זה נראה לי אז.
מאחר שהרגשתי חלשה, ופחדתי מאלה שאיתם באתי במגע,
הרביתי לשלב את זרועותיי
והרביתי להחזיק אותן משולבות,
ואם מישהו שאל אותי מדוע, הייתי עונה לו,
"כי אין לי איפה לשים אותן כשאיני משתמשת בהן.
"איני רוצה שהן פשוט יתלו להן, אז אני משלבת אותן."
אבל כשצפיתי באנשים המצליחים האלה,
כשהם לא השתמשו בידיהם, רוב הזמן הם הניחו אותן לצידי הגוף.
אז החלטתי לנסות את זה.
ולו יכולתם לחדור למוחי באותו זמן,
זה יכול היה להיות מאוד משעשע, כי בזמן שהסתובבתי,
היה לי את הדיסוננס הזה בתוך ראשי
כי התוכנה הישנה שלי אמרה, "אסור לבטוח באנשים".
אבל אני בחרתי לשלוח מסר
שאני מרגישה חזקה, נינוחה ופתוחה ליד אנשים.
ולכן אמרתי, "הידיים שלי יגיעו לכאן כשאני לא משתמשת בהן".
זה לא אומר שהתהלכתי כך -
זה היה נראה מוזר מאוד -
אבל זה אומר שכאשר לא השתמשתי בהן,
הנחתי אותן כאן.
אבל אז תת המודע שלי היה אומר, "יותר נוח לך לקפל את הידיים".
והייתי אומרת, "לא, אני רוצה אותן כאן".
"שלבי אותן", "כאן", "שלבי אותן" "הנה", "שלבי אותן", "כאן". -
וככה הרגשתי בראש שלי.
אבל לאחר זמן מה, תת ההכרה שלי החליט, "יודעת מה?
"יהיה קל יותר
"פשוט לאמץ את התוכנה החדשה ולא להמשיך להתווכח איתה ".
והתחלתי להרגיש אחרת.
ואנשים סביבי החלו שמים לב.
אתם יכולים להרגיש את זה איתי עכשיו.
חלק מכם אולי שמעו על המונח המדעי שנקרא "כוח הכבידה."
שמעתם על זה?
זה מושך אותנו מטה ממש טוב,
ובמהלך היום הוא אוהב
להוריד לנו את הכתפיים ולמשוך מטה את הסנטר שלנו.
אז כולם, תנו לכתפיים שלכם להשתוחח ולסנטר לרדת מטה.
מה ההרגשה?
אנשים אומרים לי שזו הרגשת עייפות, מעמסה, דכאון.
אבל עכשיו, במקום זה,
מישכו את הכתפיים חזרה למעלה ואת הסנטר למצב אופקי.
מה ההרגשה כעת?
יש תחושת העצמה, כאילו "אני ערה, אני יכולה להצליח."
זה עתה הרגשתם את ההבדל שמקורו בהחלפת או בחירת תוכנה חדשה.
למעשה, בשנת 2009, פורסם מחקר
במגזין האירופאי של פסיכולוגיה חברתית,
ובו הם ביקשו אנשים למלא טפסי הערכה עצמית,
והם מילאו את טפסי ההערכה העצמית
חלקם בעמידה שפופה וחלקם - ביציבה טובה.
אלה עם היציבה הטובה
דירגו את עצמם גבוה יותר בהערכה העצמית שלהם.
מסתבר שסבתכם צדקה, כי היא היתה ממש חכמה,
כי היא חזרה ואמרה לנו לשבת זקוף.
אבל זו הזדמנות להרגיש אחרת בתוכנו.
אז זה אחד הדברים שעשיתי כדי להתחיל לשנות את התכנות שלי.
הרשו לי לחלוק אתכם עוד שניים?
מה שהבחנתי בקשר לעצמי -
בעצם, בואו ונדבר עליכם לרגע.
כשמדובר בשפת גוף -
אני צופה בשפת הגוף בכל מקום שאני נמצאת בו, ועבדתי עם אלפי אנשים -
ומצאתי שרוב האנשים ישתמשו הרבה בשפת גוף שמבטאת הרחקה
הם מרחיקים.
ואז הם תוהים למה הם לא מקבלים קידום בעבודה,
או העלאה, או הזדמנויות, או מערכות יחסים בחייהם.
אבל הם מרחיקים מעצמם דברים.
למעשה, הדרך המהירה ביותר לראות מישהו משתמש בשפת גוף מרחיקה,
היא לתת לו מחמאה.
איך אנשים מגיבים כשמחמיאים להם?
"תודה."
והם איכשהו זורקים את המחמאה מהם והלאה,
או הודפים אותה באמצעות הסבר.
אני אוהבת את זה, אני עושה בדיקות קטנות כל הזמן.
אני מחמיאה לאנשים, ואז אני צופה בשפת הגוף שלהם.
ולעתים קרובות, אנשים פתאום צריכים להבריש את המכנסיים שלהם
כשהם מקבלים מחמאה,
או להבריש את הכתף.
או הכי חביב: פעם נתתי לגברת מחמאה, והיא אמרה, "אוה, תודה."
(צחוק)
ואני, כאילו, "היית צריכה להצליף באצבעך באיזה גוש מהאף?"
כאשר מחמיאים לנו,
אם איננו יכולים לקבל מחמאה,
איך אנחנו הולכים לקבל דברים אחרים שמגיעים אלינו?
אז זיהיתי את זה
והחלטתי שאני רוצה לגשת לתוכנה הזו שבתוכי,
מה שהיא לא תהיה.
והבנתי שהדרך הקלה ביותר לעשות זאת
יהיה לשנות את האופן שבו אני מגיבה למחמאות.
אז מעכשיו, במקום להדוף מחמאות,
החלטתי שכאשר מישהו נותן לי מחמאה,
אני חופנת ומניחה אותה בעדינות על לוח לבי.
הייתי פשוט עושה כך
ומשתמשת במילים הקסומות כמו, "תודה".
האם שמעתם את המילים האלה? הן טובות.
אז נסו את זה איתי, "תודה."
הו, עשו זאת שוב, זה כיף.
"תודה לכם."
שימו לב שאצל רבים מכם, זוויות הפה עלו למעלה כשעשיתם את זה
כי הרגשתם את ההבדל.
הרגשתם את ההבדל.
אז כשאתם משתמשים בשפת גוף כזאת,
זה משנה את התוכנה בתת המודע שלכם.
וכשהתחלתי לעשות זאת בחיים,
אנשים התחילו לשים לב לשינוי שבי.
ואחד מהם היה בני, המתבגר,
כי באותה עת בחיי הוא היה בן 13,
ועברנו הרבה ממקום למקום די הרבה,
אז הוא למד בארבע חטיבות ביניים שונות.
מישהו היה אי פעם בחטיבת הביניים? מקום מטורף.
והוא היה ב-4 כאלה.
אז הוא מגיע הביתה יום אחד
לאחר היום הראשון בחטיבת הביניים הרביעית שלו...
אני זקוקה למתנדב.
נהדר, האם תעלה ותהיה המתנדב שלי?
אז הוא פשוט הלך ליום הראשון בחטיבת הביניים הרביעית שלו.
מה שאני רוצה ממך
הוא שפת גוף נהדרת של נער מתבגר.
תוכל לעשות את זה למעני? נחמד.
כן, תוציא את הטלפון.
תניח את זה לרגע ושלב למעני ידיים.
הישאר כך, אבל פנה לכאן כדי שכולם יוכלו לראות אותך.
האם מישהו ראה אי-פעם מתבגר לפני כן? זו שפת גוף די טובה.
(צחוק)
כן, בדיוק.
אז זה המתבגר שלי, והוא עומד ככה, ואומר,
"אוף, אמא, למה הילדים נטפלים אלי כל הזמן?"
ואני, "בסדר, אני אסביר לך, אני אעזור לך עם זה."
והוא כזה, "האם זאת שפת הגוף?"
ואני אמרתי, "כן, חמוד, זאת העבודה שלי."
והוא אומר, "אוף, בסדר, אז תגידי לי".
ידעתי שעם גישה זו
אצליח להראות לו רק נתון אחד של שפת-גוף.
ורציתי להראות לו משהו שמשדר מסר שונה,
אך כזה שמשדר מסר שונה גם לתת-מודע שלו.
ולכן בחרתי ברגליים.
שאלתי אותו: "בבית הספר,
"האם אתה עומד כשהמשקל שלך על רגל אחת, כך?"
והוא: "כן, אמא, כולנו ככה. דא!"
ואני, "טוב, מר 'גישה שלילית'.
"האם ידעת שכשאתה מניח כך את משקלך,
"זה שולח מסר חלש, מסר שאתה מרגיש חלש,
"שקל להוציא אותך משיווי-משקל?"
אז אמרתי, "במקום זה, אם תחלק את משקלך בנוחות על שתי הרגליים
"כשאתה עומד מול תא ההלבשה שלך או מול הכיתה,
"זה ישדר שיש לך בסיס חזק,
"ואז אנשים יתייחסו אליך אחרת ".
הוא גלגל את עיניו, "בטח, אמא."
תודה לך שהסכמת להיות המתנדב שלי.
(מחיאות כפיים)
אז חיכיתי וחשבתי, "טוב, נראה מה קורה".
ואחרי שבועיים בערך הוא חזר הביתה,
נכנס לבית וכשראה אותי,
ראיתי בבירור שיש לו משהו שהוא עדיין לא מוכן לחלוק איתי
אז פשוט חיכיתי בסבלנות.
והוא ניגש, נעמד לידי ואומר, "אמא, זה עובד".
והוא יוצא מהחדר בריצה.
(צחוק)
אבל הוא ניסה את זה.
בסוף שנת הלימודים הצעתי לו שוב להחליף בית ספר,
והוא אמר, "לא, אמא.
"יש לי בבית הספר הזה יותר חברים ויותר הישגים
"מאשר בכל בתי הספר שלמדתי בהם".
ואני רק לימדתי אותו על הרגליים.
אבל השיעור הזה עזר לו לגשת לתוכנות שבתת-המודע שלו.
אז מסתבר
שיש לכם עדכון זמין עבור התת-מודע שלכם.
השאלה היא האם אתם מתכוונים להתקין את זה עכשיו?
שנו את שפת הגוף שלכם,
ושיניתם את התוצאות שלכם.
(מחיאות כפיים)