אני מרגישה ברת מזל
להגיע ממדינה
שבדרך כלל נחשבת, למקום הטוב בעולם
להיות אישה.
ב 1975, כשהייתי בת 7,
נשים באיסלנד שבתו
ולא הלכו לעבוד באותו יום
בין אם היו נשות קריירה
או היו עקרות בית
הן צעדו למרכז רייקיאוויק --
90% מהנשים השתתפו --
ובשלווה ובסולידריות
דרשו שיוויון.
שום דבר לא תפקד באיסלנד באותו יום,
כי כלום לא עובד כשאין נשים בעבודה.
(מחיאות כפיים)
חמש שנים אחר כך, איסלנדים קיבלו את האומץ
להיות המדינה הראשונה בעולם
שבחרה באופן דמוקרטי, אישה לנשיאות.
לעולם לא אשכח את היום הזה,
שהנשיאה ויגדיס, כפי שאנו מכירים אותה בשמה הפרטי,
יצאה למרפסת בביתה,
אם יחידה, עם בתה לצידה כשזכתה.
(מחיאות כפיים)
האישה הזו היוותה מודל מדהים לחיקוי
עבורי ועבור כל מי שגדל באותה תקופה,
כולל בנים.
היא לא פעם סיפרה, איך ילד קטן פנה אליה
אחרי ששירתה מספר כהונות בתפקיד
ושאל ״האם בנים יכולים להיות נשיאים?״
(צחוק)
מודל לחיקוי הוא דבר חשוב,
אבל גם כשיש מודל לחיקוי כה חזק
שאני כה מודה על קיומו,
כשעודדו אותי לרוץ לנשיאות,
התגובה הראשונה שלי היתה, ״מי אני שארוץ לנשיאות?״
״מי אני שאוכל להיות נשיאה?״
מסתבר שנשים
פחות ישקלו לרוץ לנשיאות מגברים.
מחקר שנעשה בארה״ב בשנת 2011
מראה ש 62% מהגברים חשבו להגיש מועמדות לתפקיד
ואבל רק 45% מהנשים.
זה פער של 16%,
וזה אותו פער שהיה קיים גם בעשור הקודם.
וזה באמת חבל,
כי אני משוכנעת שהעולם באמת זקוק לנשים מנהיגות
ולהנהגה שמבוססת-יותר על עקרונות
באופן כללי.
אז ההחלטה שלי לרוץ
נבעה בסופו של יום מהעובדה
שהרגשתי
שאני צריכה לעשות את חלקי,
גם אם אין לי נסיון פוליטי,
להתייצב ולנסות להיות חלק מיצירת עולם
שיהיה הגיוני ובר קיימא
לילדינו,
עולם בו אנו מרשים באמת לבנות ולבנים שלנו
להיות כל מה שירצו.
וזה היה מסע חיי.
והוא היה מדהים.
המסע התחיל עם 20 מתמודדים פוטנציאלים.
הצטמצם לתשעה מועמדים כשירים,
ולבסוף הצטמצם לארבעה רצים.
שלושה גברים ואני.
(מחיאות כפיים)
אבל כאן לא נגמרת הדרמה.
אתם חושבים שיש לכם דרמה בארה״ב,
אבל אני יכולה --
(צחוק)
אני יכולה להבטיח לכם, שלנו היתה דרמה משלנו באיסלנד.
אז, הנשיא שלנו המכהן מזה 20 שנה
הכריז בהתחלה שהוא לא מתכוון לרוץ
מה שכנראה הוביל
לכל כך הרבה אנשים ששקלו לרוץ.
ואחר כך הוא שינה את דעתו
כשראש הממשלה שלנו התפטר
בעקבות פרשיית מסמכי פנמה הידועה לשמצה
שסיבכה אותו ואת משפחתו.
והתעוררה מחאה עממית באיסלנד,
אז הנשיא חשב שהעם זקוק למנהיג אמין.
לאחר כמה ימים, קשרים של אשתו ושל חברות בבעלות בני משפחתה
גם כן התגלו במסמבי פנמה,
והוא הסיר שוב את מועמדותו מהמירוץ
לפני שפרש, הוא אמר שעשה זאת
כי עכשיו יש שני מועמדים (גברים) מתאימים
שלהרגשתו, יכולים למלא את מקומו בתפקיד
אז ב-9 למאי, 45 ימים לפני יום הבחירות
המצב לא נראה מזהיר עבורי.
אפילו לא נכנסתי לגרפים בעיתון.
הסקרים מיקמו אותי על 1%
וזה עדיין היה הכי גבוה
מכל אישה שהגישה מועמדות.
אז זה יהיה בלשון המעטה לומר, שהייתי צריכה לעבוד ממש קשה
לזכות לשבת בשולחן של הגדולים.
ובגישה לטלויזיה,
כי רשת הטלויזיה החליטה שרק
מועמדים עם 2.5% ומעלה בסקרים
ישתתפו בעימות הטלוויזיוני הראשון.
גיליתי באחה"צ של יום העימות הטלוויזיוני הראשון
שגם אני משתתפת בו יחד עם 3 גברים נוספים,
וגיליתי בשידור ישיר
שהגעתי בדיוק ל 2.5% ביום העימות הראשון
(מחיאות כפיים)
אז, אתגרים.
האתגרים איתם התמודדתי בראש ובראשונה במסע הזה
היו עם תקשורת, כוח וכסף
נתחיל עם תקשורת.
יש האומרים שלמגדר אין חשיבות
כשזה מגיע לתקשורת ולפוליטיקה.
אני לא יכולה לומר שאני מסכימה.
להשיג זמן אויר בתקשורת היה עבורי קשה יותר.
למעשה המועמד המוביל הופיע בתקשורת המשודרת
87 פעמים בחודשים שלפני הבחירות,
בעוד אני הופעתי 31 פעמים.
ואני לא אומרת שהתקשורת עושה זאת במודע.
אני חושבת שזה בעיקר הטיה לא מודעת,
בגלל שבתקשורת, בדיוק כמו בכל מקום אחר,
יש לנו הטיות מודעות ובלתי מודעות,
וצריך להיות לנו האומץ לדבר על זה אם אנו רוצים לשנות את זה.
כשלבסוף קיבלתי גישה לטלויזיה,
השאלה הראשונה שנשאלתי היתה: ״את מתכוונת לפרוש?״
וזו היתה שאלה קשה.
אבל כמובן שעם 1% עד 2.5% בסקרים,
אולי זה מובן.
אבל התקשורת היא שחקן רציני וכל פעם שהופעתי בטלויזיה,
ראינו וחווינו עלייה בסקרים,
אז ידעתי ממקור ראשון כמה הם חשובים
ולמה צריך לדבר על זה.
הייתי היחידה מבין ארבעה מועמדים
שלא קיבלה ראיון בדף הראשי של העתון.
לעיתים נשארתי מחוץ לשאלות ששאלו את שאר המתמודדים
ומחוץ לסיקור של הבחירות.
אז התמודדתי עם זה,
אבל אומר זאת, כפרגון למדיה האיסלנדית.
קיבלתי מעט אם בכלל הערות על השיער וחליפת המכנסיים שלי.
(צחוק ומחיאות כפיים)
אז כל הכבוד להם.
אבל יש חוויה נוספת, שהיא מאד חשובה.
רצתי כמועמדת עצמאית,
ללא מפלגה פוליטית או כוח אחר שתומך בי.
חוסר הנסיון הזה
וחוסר הנגישות למשאבים
כנראה פגע ביכולות הקמפיין שלנו,
אבל זה גם אפשר לנו לחדש וליצור פוליטיקה אחרת.
הרצנו קמפיין חיובי,
וכנראה שינינו את טון הבחירות לשאר המתמודדים כתוצאה מכך.
יכול להיות שזו היתה הסיבה בגללה זכיתי לפחות זמן מסך,
כי רציתי להפגין כבוד לשאר המתמודדים.
כשהגישה לתקשורת הוכחה ככל כך קשה,
הרצנו את המדיה שלנו.
ביצעתי שידורים חיים בפייסבוק
בהם עניתי בו במקום לשאלות של הבוחרים בכל נושא.
פרסמנו את כל השאלות שנשאלתי והתשובות שעניתי בפייסבוק
כי אנו מאמינים ששקיפות זה דבר מאד חשוב
אם רוצים לייצר אמון.
וכשרוצים להגיע לבוחרים צעירים זה מאתגר.
התחלתי להשתמש בסנאפ-צ׳אט
ביקשתי מחבר׳ה צעירים שילמדו אותי איך להשתמש בזה,
והשתמשתי בכל הפילטרים שיש במהלך התקופה האחרונה של הקמפיין
והייתי צריכה להשתמש בהרבה הומור וענווה, כי הייתי ממש גרועה בזה.
אבל הגדלנו את כמות העוקבים בקרב הצעירים.
אז אפשר להריץ קמפיינים גם אחרת.
אבל לצערי, לא ניתן לדבר על פוליטיקה בלי להזכיר כסף.
וחבל לי שזו הדרך, אבל זו האמת,
היו לנו פחות משאבים כספיים משאר המועמדים,
חלק מזה נובע מהעובדה
שהיה לי קשה לבקש תמיכה כספית.
ואולי היתה לי השאיפה לעשות יותר עם פחות.
יש שיגידו שזה מאד נשי מצידי.
אבל אפילו עם שליש חשיפה לתקשורת ושליש משאבים כספיים,
ורק צוות יזמים, אבל צוות מדהים,
הצלחנו להפתיע את כולם בערב הבחירות,
כשהמספרים הראשונים החלו להגיע.
הפתעתי את עצמי, כפי שניתן לראות בתמונה.
(צחוק)
אז המספרים הראשונים,
הייתי ראש בראש עם המועמד המוביל
(תשואות)
מוקדם מדי, כי לא הצלחתי לשמור על זה,
אבל הגעתי למקום שני,
ועשינו דרך ארוכה מ 1%,
עם קרוב לשליש מהקולות,
וניצחנו את הסקרים עם מרווח חסר תקדים,
עם יותר מ 10% ממה שהסקר האחרון צפה.
יש האומרים שבגלל זה אני המנצחת האמיתית של הבחירות,
ויש רבים שעודדו אותי לרוץ שוב.
אבל מה שבאמת ממלא אותי גאווה
זה לדעת שזכיתי
באופן יחסי באחוז גבוה יותר מקולות הצעירים,
והרבה אנשים שמעודדים את הבת שלי לרוץ ב 2040.
(מחיאות כפיים)
היא בת 13
ואף פעם לא הופיעה בטלויזיה קודם.
וביום הבחירות, צפיתי בה שוב ושוב על המסך,
והיא היתה חכמה, ובעלת ביטחון עצמי,
היא היתה כנה, והיא תמכה באמה.
זו כנראה היתה נקודת השיא של הקמפיין שלי.
(מחיאות כפיים)
אבל היתה אחת נוספת.
אלו הן ילדות של גן חובה בטיול,
שמצאו פוסטר שלי בתחנת אוטובוס,
ומצאו לנכון לנשק אותו.
קהל: אווו
התמונה הזו היא ניצחון מספק עבורי.
מה שאנו רואים, אנו יכולים להיות.
אז לעזאזל עם פחדים ואתגרים.
(מחיאות כפיים)
זה חשוב שנשים מתמודדות,
והגיע הזמן שיותר נשים יתמודדו על עמדות מפתח,
בין אם זה לתפקיד מנכ״ל, ובין אם זה לנשיאות,
אפילו הצלחתי להרשים את העיתון שלכם ה״ניו-יורקר.״
לקבל תואר חדש ״אמוג׳י חי של כנות.״
(תשואות)
זה אולי התואר המכובד ביותר שקיבלתי עד היום,
והסיבה היא שנשים לרוב נענשות
כשהן משתמשות במה שאני מכנה, הון רגשי,
אבל אני יודעת מנסיון שאנו הופכים לטובים
כשאנו עושים בדיוק את זה.
(מחיאות כפיים)
ואנו זקוקים לעוד ממנו.
חגגנו כאילו זכינו בערב הבחירות,
בגלל שכך בדיוק הרגשנו.
אז את לא באמת חייבת להשיג את המשרה.
את רק צריכה לרוץ אליה,
ואת, משפחתך, חברייך, וכל מי שעובד איתך,
אם תעשו את זה טוב, תתפתחו מעבר לכל מה שחוויתם בעבר.
אז נהנינו,
ולמדתי המון במסע,
כנראה יותר שיעורים מאלו ששיתפתי כאן
בזמן שהיה לנו היום.
אבל תהיו בטוחים, שזו היתה עבודה קשה.
הפסדתי הרבה שעות שינה באותם חודשים,
נדרש חוסן נפשי והתמדה לא לפרוש,
אבל למדתי משהו, שידעתי עוד לפני אותו היום של ה 1%,
וזה שאנו יכולים להיות טובים רק
כשאנו באמת אותנטיים וקשובים לעצמנו
ועובדים בהלימה עם זה.
כמו שאחותי הטובה לעיתים אומרת,
את יכולה לבגוד באינטואיציה שלך,
אך האינטואיציה שלך לעולם לא תבגוד בך.
אני גם חושבת שמאד חשוב, וכולכם יודעים את זה,
שבכל מסע שתצאו אליו
זה הצוות שאתם לוקחים איתכם,
זה שיש אנשים סביבכם שחולקים את הערכים והחזון שלכם,
אבל שונים בכל שאר המישורים.
זו הנוסחה להצלחה עבורי,
ובורכתי בבעל מדהים,
שנמצא כאן איתי היום,
במשפחה מהממת --
(מחיאות כפיים)
ובחברים נפלאים
וחברנו יחד כיזמים בארנה הפוליטית,
וצלחנו משהו שכולם אמרו שהוא בלתי אפשרי.
למעשה, איש השיווק המוביל אמר לי
לפני שקיבלתי החלטה
שאם אקבל 7% זה יהיה מצויין.
הערכתי את זווית הראייה שלו, כי הוא כנראה צדק,
והוא אמר זאת בהתבסס על שנים של נסיון.
אבל ביום ה 1%
החלטתי להראות לו שהוא טועה.
זה חשוב לציין את זה, כי הפסדתי הרבה שעות שינה
ועבדתי קשה, וכך גם האנשים שאיתי.
אף פעם לא נוכל ללכת עד הסוף אם אנו שוכחים לדאוג לעצמנו.
ושני דברים שלדעתי מאד חשובים בהקשר הזה,
להקיף עצמך באנשים ודרכי פעולה המזינים אותך,
ובאותה מידה ואולי חשוב יותר,
להיות אמיצה כדי להפטר מאנשים ופרקטיקות
ששואבים ממך אנרגיות,
כולל הבלוגרים הנפלאים והמגיבים.
שאבתי הרבה תמיכה מאחרים כשיישמתי את זה,
וקיבלתי החלטה להמשיך ולדחוף כשאחרים הורידו קצב,
וזה איפשר לי באופן חלקי לשמור אנרגיות במהלך כל המסע.
וכשאיבדתי אנרגיות לרגע --
ומדי פעם זה קרה, זה לא היה פשוט --
חזרתי תמיד לסיבה שבגללה החלטתי לרוץ,
והבחירה שלי לרוץ בדרכי שלי.
קראתי לזה קמפיין 4G,
ה G מסמל את המילים באיסלנדית.
והראשונה נקראת "Gagn״ (להועיל)
רצתי כדי לעשות טוב,
לעמוד לשירותכם,
ולייצר מנהיגות משרתת
להיות במרכז העשייה שלי ושל כל מי שבקמפיין.
המילה השניה היא "Gleði" או אושר.
החלטתי להנות מהדרך.
היו הרבה תובנות לקחת מהמסע,
לא משנה אם המרחק הושג או לא.
וניסיתי כמיטב יכולתי לתת השראה לאחרים לעשות כך גם.
השלישית "Gagnsæi." (שקיפות)
הייתי פתוחה לכל שאלה.
לא שמרתי סודות,
והכל היה חשוף בפייסבוק ובאתרים.
בגלל שאני חושבת שאם אתם בוחרים את הנשיא שלכם,
יש לכם זכות לקבל תשובות.
ואחרון חביב,
אני לא צריכה להסביר שבחדר הזה
רצנו על העקרון של כח נשי.
(תשואות)
אני ממש מאושרת
שהיה לי האומץ לרוץ,
להסתכן בהפסד, אבל לזכות בהצלחה
בכל כך הרבה מישורים.
אני לא יכולה לומר שזה היה קל
אבל אני יכולה לומר,
ואני חושבת שכל הצוות שלי יסכים איתי,
שזה היה שווה את זה.
תודה.
(מחיאות כפיים)
תודה
(מחיאות כפיים)
פט מיטשל: אני לא משחררת אותך עדיין.
האלה טומסדוטיר: איזה קהל אדיר
פ.מ: אני לא יכולה לתת לך ללכת בלי לומר
שכנראה כולם בחדר מוכנים לעבור לאיסלנד
ולהצביע עבורך.
אבל אנחנו כנראה לא רשאים להצביע שם,
אבל משהו אחד אנחנו כן יכולים לקחת מאיסלנד
ושתמיד קיבלנו וזו השראה.
אני מתכוונת, אני מספיק זקנה כדי לזכור את 1975
כשכל הנשים האיסלנדיות צעדו בחוץ,
וזו היתה נקודה משמעותית בשחרור תנועת הנשים.
התייחסת לזה קודם. הייתי שמחה להעלות מחדש את התמונה
ורק להזכיר לנו שזה היה כאילו מדינה שלמה עצרה מלכת.
ומה שאולי אתם לא יודעים
כי התקשורת האמריקאית לא דיווחה על זה,
שהנשים האיסלנדיות צעדו שוב ביום שני, נכון?
ה.ט: נכון מאד. פ.מ: תוכלי לספר לנו על כך?
ה.ט: כן אז 41 שנים אחרי השביתה המקורית,
אנו כנראה המקום הכי טוב להיות בו אישה,
אבל העבודה שלנו טרם הסתיימה.
אז ביום שני בשעה 14:38,
נשים באיסלנד עזבו את העבודה,
כי אז הן קיבלו את שכרן היומי.
(מחיאות כפיים)
מה שבאמת מגניב בזה הוא
שנשים צעירות וגברים השתתפו
במספרים גבוהים מבעבר,
כי הגיע הזמן לסגור את פער המשכורות.
פ.מ: אז אני לא מתכוונת לבקש מהאלה להתחייב עכשיו
למה היא הולכת לעשות הלאה,
אבל אומר שיש לך צבא מתנדבים גדול
היה ותחליטי לרוץ שוב.
תודה האלה.
ה.ט: תודה לכולכם
(מחיאות כפיים)