În 1985, Douglas Casa, 16 ani,
a alergat în proba de 10.000 metri de la Jocurile Empire State.
Brusc, se prăbușește la doar 200 de metri de finiș,
se ridică și se prăbușește din nou pe ultima linie dreaptă,
având temperatura corpului periculos de crescută.
Făcuse insolație de efort.
Din fericire, cu tratament prompt și adecvat,
a supraviețuit episodului potențial fatal
și de atunci a ajutat la salvarea a 167 oameni în împrejurări asemănătoare.
De la soldații de demult aflați pe câmpul de luptă
până la războinicii moderni,
insolația de efort sau insolația, a fost o problemă serioasă.
Față de insolația clasică, care afectează oamenii vulnerabili
precum copiii și vârstnicii, când sunt valuri de căldură,
insolația de efort e cauzată de exercițiu fizic intens în arșiță,
și e una din primele trei afecțiuni letale la sportivii și soldații ce se antrenează.
Când faci sport, aproape 80% din energia pe care o folosești
e transformată în căldură.
În împrejurări normale, acesta e cunoscut drept
stresul termic ce se poate compensa.
Corpul poate disipa căldura la fel de repede pe cât e generată
prin metode de răcire precum evaporarea transpirației.
În cazul stresului termic ce nu se poate compensa,
corpul nu poate pierde suficientă căldură,
datorită efortului prea mare sau umidității crescute,
care face ca temperatura corpului să depășească valorile normale.
Asta duce la degradarea proteinelor și a membranei celulelor,
creând celule ce nu funcționează adecvat
și al căror conținut se scurge.
Dacă aceste celule se proliferează în corp,
rezultatele pot fi devastatoare.
Pot duce la colapsul ficatului, formarea de cheaguri de sânge în rinichi,
afecțiuni ale tractului gastrointestinal și chiar insuficiență la organe vitale.
Așadar, cum diagnostichezi o insolație de efort?
Criteriul principal e o temperatură a corpului mai mare de 40 grade Celsius,
laolaltă cu alte simptome fizice
ca ritm cardiac crescut, presiune sangvină scăzută și respirație accelerată
sau semne ale disfuncției sistemului nervos central,
cum ar fi comportament confuz, agresivitate și pierderea cunoștinței.
Modul cel mai fezabil și corect de a evalua temperatura corpului
e cu un termometru rectal,
deoarece alte metode de a lua temperatura nu sunt precise în astfel de împrejurări.
În ceea ce privește tratamentul,
cel mai important de ținut minte e că întâi răcorim, apoi transportăm.
Deoarece corpul uman poate rezista la o temperatură de peste 40 grade Celsius
timp de 30 de minute înainte să fie afectate celulele,
e esențial să începem să coborâm temperatura la fața locului
cât de repede posibil.
După îndepărtarea oricărui echipament sportiv sau de protecție de pe victimă,
așezați-o într-o cadă cu apă foarte rece, amestecând apa
și monitorizând continuu semnele vitale.
Dacă nu e posibil,
poate fi de ajutor să înmuiați prosoape în apă foarte rece și să le aplicați.
Dar înainte de a face orice, trebuie să sunați la serviciul de urgențe.
Pe durata așteptării, e important să calmați victima
în timp ce răcoriți o suprafață cât mai mare
până ce ajunge personalul de la urgențe.
Dacă se află personal medical la fața locului, continuați răcorirea
până ce ajungeți la o temperatură de 38.9 grade Celsius.
Se știe că Soarele dă viață,
dar poate și lua viața dacă nu suntem prudenți,
afectându-i și pe cei mai puternici dintre noi.
După cum a scris Dr. JJ Levick în 1859, referindu-se la insolația de efort:
„Își lovește victima cu armură din cap până-n picioare.
Tinerețea, sănătatea și forța fizică nu au nicio putere în fața ei.”
Dar, deși e una dintre primele trei cauze de deces în sport,
rata de supraviețuire e de 100% cu tratament adecvat.