În anii 1980
în Germania de Est comunistă,
dacă aveai o maşină de scris,
trebuia să o declari autorităţilor.
Trebuia să-ţi înregistrezi o mostră de text scris
cu acea maşină de dactilografiat.
Asta pentru ca autorităţile să poată afla provenienţa unui anumit text.
Dacă găseau o foaie scrisă la maşină care conţinea idei nepotrivite,
ar fi putut să dea de urma celui care a creat acea idee.
Iar noi în Vest
nu puteam înţelege cum putea cineva să facă aşa ceva,
cât de mult restricţiona asta libertatea cuvântului.
Noi nu am face asta niciodată
în ţările noastre.
Dar astăzi, în 2011, dacă-ţi cumperi o imprimantă laser color
de la un producător important şi tipăreşti o pagină,
acea pagină va ieşi cu nişte puncte mici galbene tipărite pe fiecare pagină
cu un tipar unic atât pentru acea pagină cât şi pentru tine şi imprimanta ta.
Asta ni se întâmplă astăzi nouă.
Şi nimeni nu pare să se agite din cauza asta.
Ăsta e un exemplu despre modurile în care propriile noastre guverne
folosesc tehnologia împotriva noastră, a cetăţenilor.
E una dintre cele 3 cauze principale ale problemelor de pe Internet de azi.
Dacă analizăm Internetul în lume, putem grupa atacurile după atacatori.
Avem trei grupuri principale.
Avem delincvenţi online,
cum e acest domn, Dimitry Golubov din Kiev, Ukraina.
Motivele delincvenţilor online sunt foarte uşor de înţeles.
Aceşti oameni fac bani.
Se folosesc de atacuri prin Internet ca să facă o grămadă de bani,
din ce în ce mai mulţi bani.
Avem la momentul de faţă câteva cazuri de milionari online, multimilionari,
care au făcut bani de pe urma atacurilor:
Vladimir Tsatsin din Tartu, Estonia.
Acesta e Alfred Gonzalez,
Stephen Watt,
Bjorn Sundin.
Mathew Anderson, Tariq Al-Daour
şi aşa mai departe.
Aceşti indivizi şi-au făcut averile pe Internet, dar prin mijloace ilegale
folosind troieni de operaţiuni bancare ca să fure bani din conturile noastre
în timp ce ne făceam plăţile pe internet,
sau cu keyloggere ca să afle informaţiile de pe cardurile noastre de credit
când ne facem cumpărăturile online de pe un computer virusat.
Serviciile Secrete ale SUA, acum 2 luni,
au îngheţat contul elveţian al d-lui Sam Jain, cel de aici,
în care avea $ 14,9 milioane când a fost blocat.
Dl. Jain în persoană se află în libertate; nimeni nu ştie unde se află.
Iar eu susţin că a venit deja ziua în care e mai probabil
ca oricare dintre noi să devină victima unei fraude online
decât în lumea reală.
Şi e foarte clar că situaţia se va înrăutăţi.
În viitor, majoritatea fraudelor se va petrece pe Internet.
Cei din al doilea mare grup de atacatori urmărit azi, nu sunt motivaţi de bani.
Ei au alte motivaţii. Sunt motivaţi de proteste, de opinii, de glume.
Grupuri precum Anonymous au apărut în ultimele 12 luni
şi au devenit pioni importanţi în domeniul atacurilor online.
Deci aceştia sunt cei trei atacatori principali:
cei care o fac pentru bani,
hacktiviştii ca Anonymous care o fac pentru a protesta,
iar cel din urmă grup sunt statele naţionale,
guvernele sunt atacatorii.
Şi când analizăm cazurile ca cel al DigiNotar,
avem un exemplu elocvent despre cum guvernele îşi atacă proprii cetăţeni.
DigiNotar e o Autoritate de Certificare
din Olanda. De fapt, era.
A falimentat toamna trecută
întrucât au fost pirataţi.
Cineva a intrat in sistem şi l-a piratat în detaliu.
Am întrebat săptămâna trecută
într-o şedinţă cu reprezentanţi ai guvernului Olandez,
am întrebat pe unul dintre liderii echipei
dacă considera plauzibil
ca oameni să moară din cauza piratării lui DigiNotar.
Răspunsul lui a fost „Da".
Deci cum mor oameni ca urmare a unui astfel de act?
DigiNotar e o C.A. (Autoritate de Certificare)
Ei vând certificate.
Ce faci cu ele?
Ai nevoie de certificat dacă ai un website care are http-uri, (Hypertext Transfer Protocol)
– servicii de încriptare SSL – ca de exemplu Gmail.
Noi toţi sau majoritatea, folosim Gmail sau un competitor de-ai săi,
dar aceste servicii sunt populare mai ales în state cu regimuri totalitare
precum Iranul,
unde dizidenţii folosesc servicii străine precum Gmail-ul
pentru că sunt mai de încredere decât serviciile locale
şi că sunt încriptate pentru conexiuni SSL,
aşa încât guvernele locale nu-şi pot băga nasul în discuţiile lor.
Doar că pot, dacă piratează o Autoritate de Certificare străină
şi eliberează certificate false. Şi exact asta s-a întâmplat cu DigiNotar.
Ce putem spune despre Primăvara Arabă şi de cele petrecute, de pildă, în Egipt?
În Egipt, insurgenţii au jefuit sediile poliţiei secrete egiptene în aprilie 2011,
şi când au răscolit clădirea au găsit o grămadă de hârtii.
Printre ele era acest dosar, numit "FINFISHER".
În el erau însemnări despre o companie cu sediul în Germania
care vânduse guvernului egiptean un set de aparate pentru interceptare
– la scară foarte mare – toate comunicaţiile cetăţenilor ţării.
Vânduseră dispozitivul guvernului egiptean pentru 280.000 euro.
Sediul companiei se află chiar aici.
Aşadar guverne din Vest oferă guvernelor totalitare dispozitivele necesare
ca să facă asta împotriva propriilor cetăţeni.
Dar guvernele vestice fac ele însele acest lucru.
Spre exemplu, în Germania, doar acum câteva săptămâni
aşa numitul State Trojan a fost găsit,
adică un troian folosit de oficiali ai guvernului german
ca să-şi cerceteze proprii cetăţeni.
Dacă eşti suspect într-un caz de fraudă,
e evident că telefonul îţi va fi interceptat.
Dar astăzi, lucrurile merg mai departe: ţi se interceptează Internetul,
se folosesc chiar instrumente ca State Trojan
ca să-ţi infecteze calculatorul cu un troian,
care le permite lor să-ţi urmărească toate comunicaţiile,
să-ţi asculte discuţiile online, să-ţi afle parolele.
Dacă ne gândim mai bine la lucrurile acestea,
răspunsul evident al oamenilor ar fi:
„Mda, sună rău, dar nu mă afectează direct,
pentru că eu respect legea. De ce mi-aş face griji?
Nu am nimic de ascuns."
E un argument ilogic.
Pentru că implică intimitatea.
Intimitatea nu e negociabilă.
Asta nu este o problemă
despre intimitate versus siguranţă.
E o problemă despre libertate versus control.
Dacă avem încredere în guvernul de azi, aici şi acum, în 2011,
orice drept la care renunţăm, îl pierdem definitiv.
Avem încredere orbească, în orice guvern viitor,
unul pe care l-am putea avea peste 50 de ani, de exemplu?
Astea sunt întrebările care să ne frământe în următorii 50 de ani.
Vă mulţumesc pentru atenţie. (Aplauze)