כשאתם מגיעים ל TEDx, אתם תמיד חושבים על טכנולוגיה,
העולם משתנה, הופך לחדשני יותר.
אתם חושבים על נסיעה ללא נהג,
כולם כיום מדברים על מכוניות ללא נהג,
ואני אוהב את רעיון המכונית ללא נהג,
אבל כשאני נכנס לאחת, אתם יודעים,
אני רוצה אותה ממש איטית,
אני רוצה גישה להגה ולבלמים, למקרה הצורך.
אני לא יודע מה איתכם, אבל אני לא מוכן לאוטובוס בלי נהג.
אני לא מוכן למטוס ללא טייס.
מה עם עולם ללא נהג?
ואני שואל אתכם זאת
כי אנחנו יותר ויותר מתקרבים לעולם שכזה.
זה לא אמור להיות כך.
אנחנו מס. 1,
ארה"ב היא גדולה ומובילה את החזית.
אמריקניזציה וגלובליזציה בדורות האחרונים
משמעותן הייתה למעשה זהה.
נכון? בין אם זה ארגון הסחר העולמי
או שזה קרן המטבע הבינלאומית, הבנק העולמי,
הסכם המטבע של ברטון וודס,
אלה הם מוסדות אמריקאים,
הערכים שלנו, החברים שלנו, בני בריתנו, הכסף שלנו, הסטנדרטים שלנו.
זו היתה דרכו של העולם.
אז זה מעניין למדי, אם תרצו להסתכל על האופן שבו ארה"ב נראית,
היא נראית כך.
זוהי השקפתנו על הדרך בה העולם מתנהל.
הנשיא אובמה קיבל את השטיח האדום,
הוא נוחת עם אייר פורס 1,
וזה מרגיש די טוב, זה מרגיש די נוח.
ובכן, אני לא יודע כמה מכם ראו את הביקור בסין בשבוע שעבר
ואת ה G20.
אלוהים אדירים. נכון?
כך נחתנו
לקראת המפגש החשוב ביותר של מנהיגי העולם בסין.
היועץ לביטחון לאומי ממש התמרמר בקול
על המסלול --
אין שטיח אדום,
אובמה יורד מן המטוס ונבלע
יחד עם אנשי התקשורת וכל האחרים.
מאוחר יותר ב G20,
טוב, הנה אובמה,
(צחוק)
הי, ג'ורג'.
הי, נורמן.
הם נראים כאילו הם עומדים להיכנס לזירת אגרוף, נכון?
והם עשו זאת לאורך 90 דקות, ודיברו על סוריה.
על זה פוטין רצה לדבר.
הוא יותר ויותר הופך לזה שקובע את הכללים
הוא זה שמוכן לנקוט בפעולה.
אין הרבה חיבה הדדית או אמון,
אבל זה לא נראה שהאמריקאים אומרים לו מה לעשות.
מה קורה כשכל ה 20 מתכנסים יחד?
אין ספק, כשכל המנהיגים על הבמה,
אז האמריקאים מטביעים את חותמם.
אוי אוי אוי
(צחוק)
שי ג'ינפינג נראה בסדר.
לאנג'לה מרקל - תמיד יש
את המבט הזה, שהיא תמיד עושה.
אבל פוטין אומר לנשיא טורקיה, ארדואן, מה לעשות,
ואובמה תוהה, מה קורה שם?
אתם מבינים. והבעיה היא שזה לא G20,
הבעיה היא
שאנו חיים בעולם של G-Zero ,
סדר עולמי שבו אין אף מדינה יחידה או ברית כלשהי
שיכולה לעמוד באתגרים של הנהגה עולמית.
ה G20 לא עובד,
ה- G7, כל החברים שלנו, זה סיפור ישן.
אז הגלובליזציה ממשיכה.
מוצרים, שירותים, אנשים והון חוצים גבולות
יותר ויותר מהר מאי פעם בעבר,
אבל האמריקניזציה אינה ממשיכה.
אז אם שכנעתי אתכם בזה,
אני רוצה לעשות שני דברים בזמן שנותר לי.
אני רוצה לדבר על ההשלכות של זה
על העולם כולו.
אדבר על זה,
ואז אני רוצה לדבר על
מה אנחנו חושבים ממש כאן
בארצות הברית ובניו יורק.
אז מהן ההשלכות. למה אנחנו כאן?
ובכן, אנחנו כאן
משום שארצות הברית,
בזבזה שני טריליון דולר על המלחמות בעיראק ובאפגניסטן
שנכשלו.
אנחנו לא רוצים לעשות זאת יותר.
יש לנו רבים מבני המעמד הבינוני ומעמד העובדים
שמרגישים שהבטחות הגלובליזציה, לא היטיבו עימהם,
אז הם לא מעוניינים בזה במיוחד.
ויש לנו מהפיכת אנרגיה
כך שאיננו זקוקים ל OPEC או למזרח התיכון כמו בעבר.
אנו מייצרים את כל זה ממש כאן בארצות הברית.
אז האמריקאים לא רוצים להיות השריף העולמי לענייני ביטחון
או האדריכל של הסחר העולמי.
האמריקאים לא רוצים אפילו להיות קבוצת המעודדות למען הערכים הגלובליים.
ובכן, אז פונים לאירופה,
והברית הכי חשובה בעולם
היא מערכת היחסים הטראנס אטלנטית.
אבל היא כעת חלשה יותר משהיתה אי פעם מאז מלחמת העולם השנייה,
כל המשברים, שיחות ברקסיט,
גדר החיץ בין הצרפתים והרוסים,
או בין הגרמנים והטורקים, או בין הבריטים והסינים.
סין מעוניינת להנהיג.
באמת. אבל רק בתחום הכלכלי,
והם רוצים שהערכים שלהם, הסטנדרטים שלהם, והמטבע שלהם,
יתחרו עם אלה של ארצות הברית.
הרוסים מעוניינים להנהיג,
רואים זאת באוקראינה,
במדינות הבלטיות, במזרח התיכון,
אבל לא יחד עם האמריקאים.
הם רוצים עדיפויות משלהם וסדר משלהם.
זו הסיבה שאנו נמצאים במקום שבו אנו נמצאים.
אז מה קורה בהמשך?
נתחיל מהפשוט,
עם המזרח התיכון.
(צחוק)
אתם יודעים, התעלמתי מחלק,
אבל הבנתם את הרעיון הכללי.
תראו, יש שלוש סיבות
שבזכותן המזרח התיכון זכה ליציבות שכזו. נכון?
ראשית משום שהיתה נכונות לספק
רמה מסוימת של ביטחון צבאי שוטף ע״י ארה"ב ובעלות בריתה.
שנית, היה קל להפיק הרבה כסף זול מתוך האדמה
משום שהנפט היה יקר.
ושלישית
על אף שהמנהיגים היו גרועים, האוכלוסיות היו שקטות יחסית,
לא היתה להם יכולת, ולרבים לא היה רצון
להתקומם נגדם.
ובכן, אני יכול לומר לכם, בעולם של G-Zero,
כל שלושת הדברים האלה הופכים ליותר ויותר לא נכונים
וכך מדינות כושלות,
יש טרור, פליטים וכל השאר.
האם המזרח התיכון כולו מתפרק?
לא, עם הזמן, מצבם של הכורדים ישתפר, וכך גם מצבן של עיראק, ישראל ואיראן.
אבל באופן כללי, זה לא נראה טוב.
ומה לגבי הבחור הזה?
הוא משחק היטב עם קלפים גרועים.
אין ספק שהוא מצליח מעל למצופה.
אבל בטווח ארוך - לא התכוונתי לזה.
אבל בטווח הארוך, בטווח הארוך,
אם אתם חושבים שהרוסים
עברו התעללות מצד ארה"ב ואירופה, בכך שאלה הציבו את נאט״ו בסמוך לגבולותיהם
כשאמרנו שהם לא הולכים לעשות זאת,
ובכך שהאיחוד האירופי פלש אליהם,
פשוט חכו עד שהסינים ישקיעו מאות מיליארדי דולרים
בכל מדינה סביב רוסיה שהם חושבים שיש להם שם השפעה.
הסינים הולכים לשלוט בהן. והרוסים ילקטו את הפירורים.
בעולם G-Zero אלו הולכות להיות 10 שנים מתוחות מאוד עבור מר פוטין.
לא הכל גרוע. נכון?
אסיה באמת נראית הרבה יותר טוב.
יש מנהיגים אמיתיים ברחבי אסיה,
יש להם יציבות פוליטית.
הם שם לזמן מה.
מר מודי בהודו,
מר אבה, שכנראה עומד לזכות בכהונה שלישית
במפלגה הליברל-דמוקרטית ביפן,
כמובן שי ג'ין-פינג שמגבש כוח עצום,
המנהיג החזק ביותר בסין
מאז מאו.
אלו הן שלושת הכלכלות החשובות ביותר באסיה.
אוקיי תראו, יש בעיות באסיה.
אנו רואים את המאבקים על ים סין הדרומי.
אנו רואים כי קים ג'ונג און, ממש בימים האחרונים,
ניסה עוד נשק גרעיני.
אבל המנהיגים באסיה לא מרגישים את הצורך
להניף את הדגל,
להיות קסנופובים,
לאפשר הסלמה אמיתית
של המתחים הגאופוליטיים וחוצי הגבולות.
הם רוצים להתרכז ביציבות וצמיחה כלכלית לטווח הארוך.
וזה מה שהם למעשה עושים.
בואו נפנה לאירופה.
אירופה באמת נראית קצת מפוחדת בסביבה זו.
כל כך הרבה ממה שקורה במזרח התיכון
נשטף פשוטו כמשמעו לחופי אירופה.
אתם רואים את הברקסיט ואת הבעיה עם פופוליזם
בכל מדינות אירופה.
הרשו לי לומר לכם כי בטווח הארוך,
בעולם של G-Zero,
ההתפשטות האירופאית תיחשב כמוגזמת.
אירופה התפשטה ממש עד לרוסיה ולמזרח התיכון,
ואם העולם היה באמת הופך ליותר משעמם ויותר נתון תחת שליטה אמריקאית,
זה היה פחות בעייתי,
אבל בעולם G-Zero, המדינות שהכי קרובות לרוסיה
והכי קרובות למזרח התיכון
שונות למעשה ביכולותיהן הכלכליות,
ביציבות החברתית שלהן
ושונות בהעדפותיהן הפוליטיות ובדרכי פעולתן ממדינות הליבה של אירופה.
אז אירופה הצליחה להתרחב באמת
תחת G7,
אבל תחת G-Zero, אירופה תקטן.
הליבה של אירופה סביב גרמניה, צרפת ואחרות
עדיין תעבוד, תהיה פונקציונלית, יציבה, עשירה, משולבת.
אבל הפריפריה,
מדינות כמו יוון וטורקיה ואחרות,
לא ייראו טוב בכלל.
באמריקה הלטינית, הפופוליזם השכיח,
לא כל כך היטיב עם הכלכלות.
הם הביעו התנגדות לארה"ב לאורך עשורים.
אבל כעת הם פחות ופחות מתנגדים.
רואים את זה בארגנטינה.
זה בא לידי ביטוי עם הפתיחות בקובה.
נראה את זה בוונצואלה כשמדורו יפול.
נראה את זה בברזיל לאחר ההדחה
כשסוף סוף נראה נשיא לגיטימי חדש נבחר שם.
הדוגמה היחידה שרואים לפעילות מנוגדת
היא חוסר הפופולריות של הנשיא המקסיקני פניה נייטו.
שם תוכלו ממש לראות ניתוק מארה"ב
במהלך השנים הקרובות.
לבחירות בארה"ב גם כן תהיה השפעה בנידון.
(צחוק)
אפריקה, נכון?
הרבה אנשים אמרו שזה הולך להיות העשור של אפריקה, סוף סוף.
בעולם G-Zero, זה בהחלט זמן מדהים
עבור מדינות אפריקה אחדות,
אלה עם ממשלות טובות, עם הרבה עיור,
עם הרבה אנשים חכמים, נשים שבאמת מצטרפות לכוח העבודה,
עם יזמות ממריאה.
אבל לגבי רוב המדינות באפריקה,
זה הולך להיות הרבה יותר קשה:
תנאי אקלים קיצוניים,
קיצוניות הן מהאסלאם והן מהנצרות,
ממשל גרוע,
גבולות שלא ניתן להגן עליהם, הרבה הגירה מאולצת.
מדינות אלה יכולות להימחק מהמפה.
אז אתם באמת עומדים לראות הפרדה קיצונית המתרחשת
בין המנצחים למפסידים ברחבי אפריקה.
לבסוף, בחזרה לארצות הברית.
מה אני חושב עלינו?
משום שישנם הרבה אנשים מודאגים,
לא כאן ב TEDx, אני יודע,
אבל בארצות הברית. אלוהים אדירים,
לאחר 15 חודשי קמפיין, אנחנו צריכים להיות מודאגים.
אני מבין זאת.
אבל רבים מודאגים כי הם אומרים, "וושינגטון מקולקלת,
אנחנו לא סומכים על הממסד, אנו שונאים את התקשורת."
לכל הרוחות, אפילו גלובליסטים כמוני מתקוממים.
תראו, אני חושב שאנחנו צריכים להבין,
חבריי למחנה,
שכאשר דוב רודף אחריכם,
בהקשר הגלובלי, אתם לא צריכים לברוח מהדוב,
אתם צריכים לברוח רק מעמיתיכם למחנה.
(צחוק)
עכשיו, אני רק סיפרתי לכם
על חברינו למחנה.
נכון? ומנקודת מבט זו,
אנחנו נראים בסדר.
הרבה אנשים בהקשר זה אומרים,
"קדימה דולר!, קדימה שוק הנדל"ן בניו יורק!
בואו נשלח את הילדים שלנו לאוניברסיטאות אמריקניות."
אתם יודעים, יש לנו שכנים מדהימים:
קנדה, מקסיקו ושני גופים גדולים של מים.
אתם יודעים כמה תורכיה היתה שמחה לו היו לה שכנים כאלה?
אלה הם שכנים מדהימים.
הטרור הוא בעיה בארצות הברית.
ברור שכולם מודעים לכך כאן בניו יורק.
אבל זו בעיה הרבה יותר גדולה באירופה מאשר בארה"ב.
זו בעיה הרבה יותר גדולה במזרח התיכון
מאשר באירופה.
אלה הם גורמים בסדר גודל ניכר.
רק זה עתה קיבלנו 10,000 פליטים סוריים, וכבר אנחנו לא מפסיקים להתלונן.
אתם יודעים למה? כי הם לא יכולים לשחות לכאן.
נכון? הטורקים ישמחו עם 10,000 פליטים סוריים בלבד.
הירדנים, הגרמנים, הבריטים. נכון?
זה לא המצב.
זו המציאות של ארצות הברית.
זה נשמע די טוב.
הנה האתגר.
בעולם של G-Zero הדרך להוביל
היא על ידי מתן דוגמה.
אם אנחנו יודעים שאיננו רוצים יותר להיות השוטר העולמי,
אם אנחנו יודעים שאיננו הולכים להיות האדריכל של הסחר העולמי,
אנו לא הולכים להיות קבוצת המעודדות של הערכים הגלובליים,
אנחנו לא הולכים לנהוג באופן בו נהגנו בעבר,
המאה ה -21 משתנה,
אנחנו צריכים להוביל על ידי מתן דוגמה - להיות כל כך משכנעים
כך שכל האחרים עדיין יאמרו
זה לא רק שהם מהירים במחנה.
גם כאשר הדוב לא רודף אחרינו, זה מקום טוב להיות בו.
אנחנו רוצים להיות כמוהם.
תהליך הבחירות השנה לא מוכח כאפשרות טובה
למנהיגות שמשמשת דוגמה.
הילרי קלינטון אומרת שזה הולך להיות כמו בשנות ה -90.
אנחנו עדיין יכולים להיות קבוצת המעודדות לערכים.
אנחנו עדיין יכולים להיות האדריכל של הסחר העולמי.
אנחנו עדיין יכולים להיות השריף העולמי.
ודונלד טראמפ רוצה להחזיר אותנו לשנות ה -30.
הוא אומר, "הדרך שלנו או הכביש המהיר. אתם לא אוהבים את זה, תאלצו להתמודד." נכון?
שניהם לא מכירים את האמת הבסיסית של G-Zero,
שאפילו אם ארה"ב אינה בירידה,
זה הופך להיות אובייקטיבית קשה יותר
עבור האמריקאים לכפות את רצונם,
או אף להשפיע במידה מרובה,
על הסדר העולמי.
האם אנחנו מוכנים באמת להוביל על ידי מתן דוגמה?
מה יהיה עלינו לעשות כדי לתקן את זה
לאחר נובמבר,
לאחר שהנשיא הבא יגיע?
ובכן, או שנזדקק למשבר נוסף שיכפה עלינו להגיב.
שפל כלכלי יכול להביא לכך.
משבר פיננסי כלל עולמי יכול להביא לכך.
חלילה, עוד 9/11 יכול להביא לכך.
או היעדר משבר,
אנו צריכים להבין שהריקנות, אי השוויון, האתגרים
שהולכים וגדלים בארה"ב,
הם עצמם מספיק דחופים
כדי לכפות שינוי על מנהיגינו,
ושיש לנו את הקולות האלה.
כל אחד מאיתנו, באמצעות הטלפונים הניידים שלנו,
יש לנו את הקולות האלה כדי לכפות עליהם שינוי.
ישנה כמובן, אפשרות שלישית,
אולי הסבירה ביותר,
והיא שאיננו עושים אף אחד מדברים אלו,
ובעוד ארבע שנים, אתם שוב מזמינים אותי,
ואני שוב אתן את הנאום הזה.
תודה רבה לכם.
(מחיאות כפיים)