Світ робить вас тим, ким ви не є,
але в душі ви знаєте, ким ви є насправді,
і це питання допікає вас:
Як ви стали таким?
Можливо, я дещо унікальна в цьому,
але я не одна,
зовсім не одна.
Коли я стала супер-моделлю,
я відчула, що нарешті досягла мрії,
якої жадала з самого дитинства.
Моя зовнішність нарешті почала відповідати істинній мені,
моєму внутрішньому світу.
З певних складних причин, про які розповім пізніше,
коли я дивлюсь на це фото,
я відчуваю " Джина, ти змогла,
ти це зробила,
ти досягла цього".
Але в жовтні минулого року,
я зрозуміла, що це - лише початок.
Всіх нас поміщають у рамки, створені нашою родиною,
релігією,
соціумом,
історичною епохою,
навіть нашими власними тілами.
Деякі люди мають мужність, щоб вирватися на свободу,
і не сприймати обмеження,
встановлені кольором шкіри
чи переконаннями тих, хто їх оточує.
Ці люди завжди складають загрозу
для суспільних догм,
які вважаються прийнятними.
В моєму випадку, останні дев'ять років,
деякі мої сусіди,
деякі мої друзі, колеги і навіть мій агент,
не знали моєї їсторії.
Думаю, цю таємницю можна розкрити.
Ось вона.
При народженні мою стать визначили як чоловічу,
грунтуючись на присутності чоловічих геніталій.
Я пам'ятаю, коли мені було п'ять років,
прогулюючись навколо дому в Філіппінах,
я завжди надягала футболку на волосся.
І моя мама питала мене:
"Навіщо ти постійно вдягаєш футболку на голову?"
Я відповідала: "Мамо, це моє волосся, я дівчинка."
Я знала, як само ідентифікувати себе.
Стать завжди вважалась фактом,
який не змінити,
але зараз ми знаємо, що це більше флюїд,
складний і загадковий.
Через мій успіх я ніколи не мала мужності
розказати свою історію,
не тому, що думала, що я неправа,
а через те, як світ поводиться з тими,
хто порушує встановлені положення.
Кожень день
я радію тому, що я жінка.
В мене є мама, тато і сім"я,
які сприймають мене такою, як я є.
Багато кому не так пощастило.
В культурі Азії є давня традиція,
за якою освячується таїнство флюїда статі.
Існує Буддійська Богиня співчуття.
Існує індуська богиня, богиня Хіджра.
Коли мені було вісім років,
я була на Філіппінах, на святі,
присвяченому цьому таїнству.
Я стояла навпроти сцени,
і пам'ятаю, як побачила цю прекрасну жінку
перед собою.
Я пам'ятаю, в цей момент я зрозуміла,
що хочу стати такою ж жінкою.
Мені було 15 років,
я досі вдягалася, як хлопчик,
я зустріла цю жінку, на ім'я Т.Л.
Вона виявилась менеджером транссексуальних конкурсів краси.
Тієї ночі вона мене спитала:
"Як так? Ви не берете участі у конкурсі краси?"
Вона переконала мене в тому, що якщо я приєднаюсь,
вона подбає про реєстраційний внесок
та одяг,
і цієї ночі
я перемогла у змаганні в купальниках
та змаганні у довгих сукнях,
і посіла друге місце в списку
серед більше, ніж 40 кандидатів.
Цей момент змінив моє життя.
Раптово я відкрила
світ конкурсів краси.
Небагато людей зможуть сказати, що їх першою роботою
була участь в транссексуальних жіночих конкурсах краси,
але я можу.
Отже з п'ятнадцяти до сімнадцяти років я брала участь
як у найбільш престижних конкурсах,
так і в конкурсах, котрі проводились, буквально, в причепі вантажівки,
а іноді це міг бути тротуар поруч із рисовим полем,
і коли дощило -
а на Філіппінах дощить досить часто -
організатори переносили конкурс
до чийогось дому.
Я також відчула доброту незнайомців,
особливо, коли ми подорожували
у віддалені провінції Філіппін.
Але найважливіше те, що я зустріла
частину своїх найкращих друзів у цьому товаристві.
В 2001
моя мама переїхала до Сан-Франциско,
вона подзвонила мені і сказала, що моя зелена карта вже готова,
і що я вже можу перебиратися жити в США.
Я пручалася цьому.
Я казала: "Мамо, мені добре тут.
Тут я зі своїми друзями.
Я люблю подорожувати та бути королевою конкурсів краси."
Але через два тижні вона знову зателефонувала, і сказала :
" Чи ти знаєш, що якщо переїдеш в США,
то зможеш змінити своє ім'я і відмітку статі?"
Це все, що мені потрібно було почути.
Моя мама попросила мене поставити дві літери Е
в ім'я.
Вона також поїхала зі мною на операцію
в Таїланді, коли мені було дев'ятнадцять.
Цікаво, що в деяких селищах у Таїланді
виконують найбільш престижні,
безпечні і складні операції.
В цей час у США
необхідно було зробити операцію,
перж ніж змінити ім'я та стать.
Отже з 2001 року я переїхала до Сан-Франциско,
я пам'ятаю, як дивилась на свої каліфорнійські водійські права
з ім'ям Джина
і відміткою статі Ж.
Це був сильний момент.
Для деяких людей
їх посвідчення особи - це дозвіл на водіння
чи можливість купити алкоголь,
але для мене це було право на життя,
почуття гідності.
Раптом всі мої страхи були зведені до мінімуму.
Я відчула, що зможу досягти своєї мрії,
переїхати до Нью-Йорка і стати моделлю.
Багато кому не так пощастило.
Я думаю про цю жінку на ім'я Айла Нетлз.
Вона з Нью-Йорка, молода жінка,
яка мужньо жила зі своєю правдою,
але ворожість позбавила її життя.
Для більшості моєї спільноти
це реальність, в котрій ми живемо.
Наш рівень самогубств в 9 разів вищий,
ніж у населення в цілому.
Щороку 20 листопада
у нас глобальне вшанування
дня пам'яті транссексуалів.
Я тут на цій сцені,
тому що це довга історія людей, які боролись
і повстали проти несправедливості.
Це Марша П. Джонсон і Сільвія Рівера.
Сьогодні, в цей самий момент,
моя суть вийшла.
Я більше не змогла б жити без правди
про себе і для себе.
Я хочу зробити все можливе, щоб допомогти іншим
жити своєю правдою без сорому і жаху.
Я тут, перед вами,
щоб в один прекрасний день ніколи не було потреби
у вшануванні дня 20 листопада.
Моя глибока правда дозволила прийняти себе такою як я є.
А вам?
Дуже дякую.
(Оплески)
Дякую. Дякую. Дякую. (Оплески)
Кетрін Шульц: Джино, одне коротке питання до вас.
Мене цікавить, що ви скажете,
особливо батькам,
але в більш широкому сенсі - усім друзям
та близьким тих, хто відкриває себе,
хто не може прийняти дитину чи особу в собі,
і бореться з некомфортним для себе
визначенням статі,
Що б ви сказали
членам родини цієї особи,
щоб допомогти їм стати хорошими, дбайливими і добрими
членами родини?
Джина Роцеро: Звичайно. Отже, по-перше, дійсно, я благословенна.
Система підтримки, особливо моєю мамою
і моєю сім'єю, це само по собі
є дуже великою силою.
Я пам'ятаю, щоразу, коли тренувала
молодих трансвеститів-жінок, давала їм настанови,
вони іноді мені телефонували
і казали, що їх батьки не можуть цього сприйняти,
Я брала телефон і казала мамі,
"Мамо, можеш зателефонувати цій жінці?"
І часом це працювало, часом ні,
Але це ж тільки гендерна ідентичність,
яка знаходиться в основі нашого життя, вірно?
Я маю на увазі, що стать визначається при народженні,
а те, що я намагаюся зробити,
це донести,
що іноді гендерна стать не зберігається
і мусить бути певна можливість,
яка дозволить людині самоідентифікуватися,
і ця розмова має відбуватися
з батьками та колегами.
Трансгендерний рух
тільки починається,
подібно до того, як починався рух гомосексуалістів.
Зараз ще багато роботи, яку потрібно виконати.
Має настати розуміння.
Має бути простір зацікавлень
і питань,
і я сподіваюся, що усі ви будете моїми союзниками.
Дякую тобі. Це так мило. Дякую
(Оплески)