Prieš dešimt metų aš parašiau knygą pavadinimu,
"Mūsų paskutinis šimtmetis?" Su klaustuku.
Leidėjai pašalino klaustuką. (Juokas)
Amerikiečių leidėjai pakeitė pavadinimą į
"Mūsų paskutinė valanda"
Amerikiečiai mėgsta greitą atpildą, bei apversti daiktus aukštyn kojomis.
(Juokas)
Bet mano mintis buvo ši:
Žemė egzistuoja jau apie 45 milijonus šimtmečių,
bet šis periodas ypatingas -
tai pirmasis tarpsnis kai nuo vienos rūšies, tai yra mūsų,
priklauso žemės ateitis.
Beveik per visą Žemės egzistavimo laikotarpį,
grėsmė kildavo tik iš gamtinių reiškinių —
ligos, žemės drebėjimai, asteroidai ir taip toliau —
bet nuo šiol, didžiausią pavojų keliame mes.
Ir tai susiję ne tik su branduolinių ginklų grėsme;
mūsų taip glaudžiai susietame pasaulyje,
tinklo gedimai gali užgriūti mus visus, vienu metu,
kelionės lėktuvais gali paskleisti lengvai plintančias ligas,
visame pasaulyje per kelias dienas,
ir socialiniai tinklai gali paskleisti paniką ar paskalas
per kelis akimirksnius.
Mes per daug nerimaujame apie nereikšmingus pavojus-
nenuspėjamas lenktuvų katastrofas, vėžio sukėlėjus maiste,
mažas radiacijos dozes ir taip toliau,
bet mes ir mūsų politiniai lyderiai
neigiame bet kokius katastrofiškus atsitikimus.
Blogiausia, ačiū Dievui, dar nenutiko.
Iš tiesų, tikriausiai ir nenutiks.
Bet jei toks įvykis yra galimai pražūtingas,
yra neabejotinai verta sumokėti papildomai
jog galėtume apsisaugoti nuo tokių įvykių, net jei tai nelabai tikėtina,
lygiai taip, kaip mes apdraudžiame savo namus nelaimės atvejui.
Mokslas siūlo didesnę įtaką ir viltį,
blogoji mokslo pusė taip pat tampa vis grėsmingesnė.
Mes tampame labiau pažeidžiami.
Per kelias dešimtis metų,
milijonai žmonių turės galimybę,
netinkamai panaudoti naujas biotechnologijas,
kaip dabar piktais tikslais naudojamos kibernetinės technologijos.
Freemen Dyson vienoje iš TED kalbų nuspėjo,
jog netgi vaikai galės sumanyti ir sukurti naujus organizmus,
lygiai taip paprastai, kaip ši karta žaidžia su chemijos rinkiniais.
Galbut tai jau yra beveik mokslinė fantastika,
bet jei bent dalis šio scenerijaus taptų realybe,
ne tik mūsų ekologija, tačiau ir mūsų rūšis
tikrai neišgyventų be didžiulų nuostolių.
Pavyzdžiui, yra eko-ekstremistų,
kurie mano, jog mūsų planetai būtų daug geriau
jei žemėje būtų mažiau žmonių.
Kas nutiks, jei šie žmonės,
įvaldys sintetinės biologijos įrankius,
kurios pasauliniu mastu paplis iki 2050?
Ir iki to meto kiti mokslinės fantastikos košmarai,
taps realybe.
Kvaili robotai imantys kovoti prieš žmones,
ar tinklas, kuris išplėtos savo paties sąmonę,
šios mintys gąsdina mus visus.
Ar galime nuo to apsisaugoti nuo to įvesdami teisinius apribojimus?
Žinoma mes turime bandyti, tačiau šios įmonės
yra tokios konkurencingos ir globalizuotos,
bei taip vedamos komercinio spaudimo,
jog kas gali būti padaryta, bus kažkur padaryta,
ko taisyklės bereikalautų.
Tai kaip narkotikų draudimas — kontroliuoti stengiamės tačiau nesėkmingai.
Ir pasaulinis kaimas visada turės savo kaimo idiotus,
ir jų veiklos sritis bus visas pasaulis.
Taigi kaip jau minėjau savo knygoje,
kelionė per šį šimtmetį tikrai bus duobėta.
Galbūt bus visuomeninių nuosmukių –
iš tiesų yra apie 50% tikimybė, jog bus smarkių nuosmukių.
Bet ar yra galimų įvykių,
kurie būtų žymiai blogesni,
įvykių kurie galėtų nušluoti gyvybę nuo žemės paviršiaus?
Kai naujasis dalelių greitintuvas buvo įjungtas,
kai kurie žmonės nerimaudami klausė,
ar jis galėtų sunaikinti žemę, ar netgi dar blogiau,
suplėšyti erdvės strukūrą?
Visa laimė, jog įtikinami įrodymai buvo pateikti.
Ir aš, ir kiti papbrėžė jog gamta
atliko tuos pačius eksperimentus
jau begalę kartų
kosminių spindulių susidurimuose.
Bet mokslininkai be abejo turėtų imtis išankstinio atsargumo,
eksperimentuose kuriuose sukuriamos sąlygos,
kurios naturaliai niekada neįvyksta gamtoje.
Biologai turėtų dėti pastangas, kad į aplinką nebūtų paleisti
potencialiai pražūtingi genetiškai modifikuoti patogenai.
Ir beje, mūsų ypatingas
egzistencinių nelaimių rizikos vengimas
priklauso nuo filosofinio ir kartu etinio klausimo,
ir jis yra toks.
Apsvarstykite du scenarijus.
Scenarijuje A išnaikinta 90% visos žmonijos.
Scenarijuje B išnaikinta visa žmonija.
Ar daug blogiau yra B scenarijus, nei A?
Kai kurie pasakytų, jog 10% blogiau.
Nes žuvusių žmonių skaičius būtų 10% didesnis.
Bet aš manau, jog B yra napalyginamai blogiau.
Būdamas astronomu, aš negaliu patikėti,
jog žmonės yra istorijos pabaiga.
Vis dar penki milijardai metų kol saulė užsiliepsnos,
ir visata plėsis amžinai,
taigi evoliucija po žmogaus egzistencijos,
čia žemėje ir toli už jos ribų,
gali užsitęsti taip ilgai kaip ir Darvino evoliucijos procesas,
kuris atvedė iki mūsų, o galbūt net dar gražesnis.
Iš tiesų, ateityje evoliucija vyks daug sparčiau,
technologiniais laiko mastais,
o ne naturaliosios atrankos laiko mastais.
Taigi neabejotinai, žvelgiant į tai, ką mes galime pararasti,
mes neturėtume leisti nė vienai galimybei iš milijardo
kuri išnaikintų visą žmoniją, ir atimtų galimybę
mums išnaudoti savo begalinį potencialą.
Kai kurie iš įsivaizduojamų scenarijų
tikriausiai ir yra tik prasimanymai,
bet kiti gali būti gana rimti.
Svarbu suprasti, jog nepažįstama ar nesuprantama,
nėra tas pats kaip visiškai netikėtina,
iš tiesų, todėl ir mes Kembridžo universitete,
įsteigėme mokslinį centrą, kur studijuojame kaip sušvelninti,
šias egzistencines grėsmes.
Atrodo, jog bet keliems žmonės pasaulyje yra verta,
apsvarstyti šias galimas naleimes.
Ir mums reikia įveiriapusės paramos iš kitų,
nes mes esame šio mažo mėlyno taško tvarkdariai,
begalinėje erdėje,
planeta kuri vis dar turi bent jau 50 milijonų šimtmečių priešakyje.
Taigi nestatykime savo ateities į pavojingą padėtį.
Norėčiau užbaigti kalbą garsaus mokslininko
Peter Medawar citata.
"Varpai kurie skamba žmonių rūšiai
yra lyg verpeliai pakabinti ant galvijų Alpėse.
Jie prikabinti prie mūsų kaklų,
ir tai bus mūsų kaltė, jei jie neskambės,
harmoningai bei melodingai".
Ačiu jums.
(Plojimai)