Îmi place un citat al activistului și muzicianului punk rock Jello Biafra.
Zice: „Nu urî mass-media. Fii mass-media.”
Eu sunt artist.
Îmi place să lucrez cu media și tehnologia pentru că:
1: îmi sunt familiare și îmi place influența pe care o au;
și 2: le urăsc și mă sperie influența pe care o au.
(Rîsete)
Îmi amintesc un interviu din 2003, al prezentatorului Fox News Tony Snow
cu Secretarul Apărării SUA de pe atunci, Donald Rumsfeld.
Vorbeau despre invazia recentă în Irak
și Rumsfeld a fost întrebat:
„Se discută numărul victimelor noastre,
dar nu și despre al oponenților. De ce?”
Rumsfeld a răspuns:
„Noi nu numărăm victimele altora.”
Așa deci!
Se estimează că între 150 000 și un milion de civili irakieni
au murit în urma invaziei SUA din 2003.
Acest număr contrastează izbitor cu cei 4486 membri ai armatei SUA
care au murit în aceeași perioadă.
Mi-am dorit să fac mai mult decît să atrag atenția asupra acestui număr teribil.
Am vrut să creez un monument pentru fiecare dintre civilii
care au murit în urma acestei invazii.
Monumentele comemorative, ca cel dedicat de Maya Lin războiului din Vietnam,
sunt adesea de dimensiuni enorme.
Foarte expresive, dar foarte unilaterale.
Eu mi-am dorit un monument, care să trăiască și să circule prin lume.
Îmi amintesc cum la școală
profesoara ne-a dat această temă tipică de educație civică:
fiecare urma să scrie o scrisoare adresată unui membru al Guvernului.
Ni s-a spus că, dacă scriem o scrisoare cu adevărat bună, bine chibzuită,
vom primi un răspuns personalizat, nu doar unul formal.
Acesta e „Blocnotesul” meu.
Ceea ce pare a fi un bloc obișnuit de hîrtie pentru notițe
este de fapt un monument dedicat fiecăruia dintre civilii irakieni
care au murit în urma invaziei SUA.
„Blocnotesul” e un act de protest, dar și de comemorare,
camuflat într-un bloc obișnuit de hîrtie.
Liniile de pe pagini, la mărire,
se dovedesc a fi text microimprimat,
care conține detalii – numele, data și locul –
civililor irakieni morți.
În ultimii cinci ani am infiltrat asemenea foi de hîrtie, tone întregi,
în loturile de articole de papetărie
destinate Guvernelor SUA și Coaliției.
(Rîsete)
(Aplauze)
Vă dați seama că aici nu e locul potrivit să vă povestesc cum am procedat.
(Rîsete)
Dar am avut și întîlniri personale cu membri și foști membri
ai așa-zisei „Coaliții voluntare”, care a sprijinit invazia.
Oricînd am ocazia, mă întîlnesc cu unii dintre ei și le dau și lor acest proiect.
Vara trecută am avut ocazia de a-l întîlni
pe fostul Procuror General SUA și autorul memo-ului torturii, Alberto Gonzales.
(Video) Matt Kenyon: Pot să vă ofer ceva? E un blocnotes mai deosebit.
De fapt face parte dintr-un proiect artistic în curs.
Alberto Gonzalez: E un blocnotes special?
MK: Da. Pare incredibil, dar face parte din colecția Muzeului de Artă Modernă.
Sunt artist.
AG: Bine.
MK: Toate liniile de pe hîrtie...
AG: O să dispară?
MK: Nu, sunt text microimprimat,
care conține numele tuturor civililor irakieni
care au murit după invazia Irakului.
AG: Da, bine.
AG: Mulțumesc. MK: Mulțumesc.
(Rîsete)
Modul în care a spus „Mulțumesc” mă bagă în sperieți.
(Rîsete)
Acum aș vrea să vă uitați sub scaunele dumneavoastră.
Veți găsi un plic.
Vă rog să-l deschideți.
Hîrtia pe care o aveți în mînă
conține datele civililor irakieni care au murit în urma invaziei.
V-aș ruga să folosiți aceste foi pentru a-i scrie unui membru al Guvernului.
Astfel, puteți ajuta la infiltrarea acestei liste a victimelor
în arhivele de Stat.
Pentru că fiecare scrisoare trimisă Guvernului
– așa se întîmplă în toată lumea, desigur –
fiecare scrisoare trimisă este arhivată, clasificată și înregistrată.
Împreună putem pune aceste date în poșta și sub ochii guvernanților.
Toată corespondența trimisă
devine în cele din urmă parte a arhivei guvernamentale permanente,
documentele noastre istorice comune.
Vă mulțumesc.
(Aplauze)
Tom Rielly: Matt, spune-mi,
cum ți-a venit această idee, de a crea „Blocnotesul”?
Matt Kenyon: Abia finalizasem un proiect,
legat de războiul văzut din perspectiva Coaliției SUA.
Era o brasardă neagră, numită „Dispozitiv improvizat de empatie”,
care acumula, în timp real,
numele, rangul, motivul și locul decesului
membrilor armatei SUA morți peste hotare.
De fiecare dată cînd Departamentul Apărării sau CENTCOM făcea publice datele,
mă înțepa în braț.
Astfel, am devenit conștient de teatrul de război,
care cauza victime în rîndul cetățenilor noștri peste hotare
însă și de faptul că un număr disproporționat de mare
erau victimele civile.
TR: Îți mulțumim mult. MK: Eu îți mulțumesc.
(Aplauze)