Jello Biafra aktivistának és punkzenésznek egy mondása, amit nagyon szeretek
"Ne utáld a médiát. Légy te a média".
Én művész vagyok.
Szeretek médiával és technológiával dolgozni, mert először is,
megszoktam és szeretem a hatalmukat,
másodszor, utálom őket és félek a hatalmuktól.
(nevetés)
Egy 2003-as interjúban a Fox News házigazdája, Tony Snow
és az akkori amerikai nemzetvédelmi miniszter, Donald Rumsfeld
az iraki megszállásról beszélgettek.
Rumsfeldtől kérdezték a következőt:
"Nos, a saját veszteségünket ismerjük,
de soha nem hallunk az irakiakéról. Miért?"
Rumsfeld válasza:
"Nos, mi nem számoljuk mások veszteségeit."
Igaz?
Becslések szerint 150 000 és egymillió között van az iraki civilek száma,
akik meghaltak a 2003-as, Egyesül Államok vezette megszállásban.
Ez a szám éles kontrasztban van az ugyanabban az időben
elesett 4486 amerikai katona számával.
Többet szerettem volna, mint csak felhívni a figyelmet erre a szörnyű számra.
Szerettem volna egy emlékművet mindazoknak a civileknek,
akik a megszállás miatt meghaltak.
A háborús emlékművek, mint Maya Lin Vietnam Emlékműve,
gyakran hatalmas méretűek.
Nagyon erőteljesek és nagyon egyoldalúak.
Én azt akartam, hogy az emlékművem éljen és mozogjon a világban.
Amikor iskolásfiú voltam,
tanárunk azt a feladatot adta állampolgári ismeretekből,
hogy írjunk levelet a kormány egyik tagjának.
Azt mondta, ha igazán jó levelet írunk,
ha igazán gondolkozunk rajta,
akkor egy előre megírt válaszlevélnél többet kapunk válaszként.
Ez az én "Jegyzetfüzetem".
Úgy néz ki, mint egy átlagos, sárga vonalas jegyzetfüzet.
Valójában egy emlékmű azoknak az iraki civileknek,
akik az amerikai megszállás során meghaltak.
A "Jegyzetfüzet" egyszerre tiltakozás és megemlékezés,
mindennapi jegyzetfüzetnek álcázva.
A lapok vonalai, ha kinagyítjuk,
mikro-nyomtatott szövegként olvashatóak,
tartalmazzák az elesett iraki civilek nevét,
haláluk helyét és időpontját.
Az elmúlt 5 évben ezeket a jegyzetfüzeteket tonnaszámra
csempésztem be az amerikai és a koalíciós kormányok
irodaszer-ellátmányaiba.
(nevetés)
(taps)
Nem kell mondanom, hogy ez nem az a hely, ahol a módszerről beszélek.
(nevetés)
Ugyanakkor, voltak személyes találkozóim az úgynevezett Akarás Koalíció
jelenlegi és volt tagjaival, akik részt vettek a megszállásban.
Amikor csak tudok, találkozom közülük valakivel,
akivel aztán megosztom a projektemet.
Tavaly nyáron sikerült találkoznom
az USA volt főügyészével, a Torture Memo szerzőjével, Alberto Gonzales-szel.
(Videó) Matt Kenyon: Odaadhatom ezt önnek?
Ez egy különös jegyzetfüzet.
Igazából egy folyamatban levő művészeti projekt része.
Alberto Gonzalez: Ez egy különös jegyzetfüzet?
MK: Igen. Tán nem hiszi, de része
a Modern Művészetek Múzeuma kollekciójának. Művész vagyok.
MK: És a lapok vonalai tulajdonképpen --
AG: El fognak tűnni?
MK: Nem, mikro-nyomtatott szövegek,
amelyek az iraki megszállás során elesett iraki civilek
neveit tartalmazzák.
AG: Ja. Ok.
AG: Köszönöm. MK: Köszönöm.
(nevetés)
Kiráz a hideg attól, ahogy megköszöni.
(nevetés)
Oké, most szeretném, ha benéznének a székük alá.
Találnak ott egy borítékot.
Kérem, nyissák ki!
A lap, amelyet kezükben tartanak,
tartalmazza a megszállás során elesett iraki civilek neveit.
Szeretném, ha ezt arra használnák, hogy levelet írjanak egy kormánytagnak.
Segíthetnek becsempészni ezt a civil névsort
a kormány levéltárába.
Minden levél, amely a kormányhoz érkezik,
a világ minden táján, persze --
tehát minden levelet iktatnak, rögzítenek és megőriznek.
Közösen bejuttathatjuk ezeket a hatalmon levő emberek postaládájába.
Minden, amit beküldenek,
a kormányunk állandó levéltárának részévé válik,
megosztott történelmi emlékké.
Köszönöm.
(Taps)
Tom Rielly: Nos, Matt, elmondanád
hogy támadt a "Jegyzetfüzet" ötleted?
MK: Éppen befejeztem egy projektet
az USA Koalíciós oldaláról a háborúban,
és ez egy fekete karszalag volt, a "Rögtönzött Empatikus Eszköz",
amely valós időben gyűjtötte
a nevét, rangját, a halál okát és helyét
minden tengerentúlon elesett amerikairól.
És ahányszor a Nemzetvédelmi Minisztérium vagy a CENTCOM kiadta az adatokat,
a karszalag megszúrta a karomat.
Így tudomást szereztem arról, hogy egyfajta látványra
asszociálnak azokról, akik a tengerentúlon elesnek,
de a civil áldozatok száma aránytalanul nagy volt
az áldozatok között.
TR: Köszönöm.
MK: Köszönöm.
(taps)