(Muzika)
Pre oko 43 000 godina,
mladi pećinski medved je uginuo u strmim brdima
na severozapadnoj granici današnje Slovenije.
Hiljadu godina kasnije, mamut je uginuo u južnoj Nemačkoj.
Nekoliko vekova potom, beloglavi sup je takođe uginuo
u istoj oblasti.
A mi ne znamo gotovo bilo šta o tome kako su umrle ove životinje,
ali ova različita stvorenja raštrkana i u vremenu i prostoru
dele neverovatnu sudbinu.
Nakon njihove smrti, kosti od njihovih skeleta
su ljudske ruke izdeljale
u frulu.
Razmislite o tome na tren.
Zamislite da ste pećinski čovek od pre 40 000 godina.
Ovladali ste vatrom.
Napravili ste jednostavna oruđa za lov.
Naučili ste kako da napravite odeću od životinjske kože
kako biste se grejali tokom zime.
Šta biste odlučili da izumite sledeće?
Čini se apsurdnim da biste izumeli frulu,
oruđe koje je stvaralo beskorisne vibracije u molekulima vazduha.
Ali baš to su naši preci uradili.
Sad, ispostavlja se da je ovo iznenađujuće uobičajeno
u istoriji izuma.
Ponekad ljudi izume nešto
jer žele da prežive ili da hrane svoju decu
ili da osvoje susedno selo.
No jednako često,
nove ideje nastaju
prosto jer su zabavne.
A evo šta je zaista čudno:
mnogi od ovih razigranih, ali naoko frivolnih izuma
su na kraju podstakli značajne transformacije
u nauci, politici i društvu.
Uzmite nešto što je možda najvažniji izum savremnog doba:
kompjuteri za programiranje.
Sad, uobičajena je priča da kompjuteri potiču od vojne tehnologije,
pošto su mnogi od ranih kompjutera bili naročito dizajnirani
da dešifruju vojne šifre ili da računaju putanje raketa.
Međutim, nastanak savremenog kompjutera
je daleko razigraniji,
čak muzikalniji,
nego što mislite.
Ideja za frulu,
da prosto istiskujete vazduh kroz cevi kako biste stvorili zvuk,
je kasnije modifikovana da bi nastale prve orgulje
pre vše od 2 000 godina.
Nekome je pala na pamet briljantna ideja da stvara zvuk
pritiskajući male poluge našim prstima,
stvarajući tako prvu muzičku klavijaturu.
Sad, klavijature su se razvijale od orgulja preko klavikorda i cimbala
do klavira,
sve do sredine 19. veka,
kada je hrpi izumitelja konačno pala na pamet ideja
da koriste klavijaturu da bi stvarali, ne zvuk, već slova.
Zapravo, prva pisaća mašina
je prvobitno nazivana "cimbalom za pisanje".
Frule i muzika su doveli čak i do moćnijih revolucionarnih izuma.
Pre oko hiljadu godina,
na vrhuncu islamske renesanse,
tri brata iz Bagdada su dizajnirala spravu
automatske orgulje.
Nazvali su je "instrument koji svira samog sebe".
Sad, instrument je u suštini bio džinovska muzička kutija.
Orgulje su mogle da budu obučene da sviraju niz pesama koristeći uputstva
šifrovana tako što su stavljali igle na rotirajući cilindar.
A ako biste poželeli da mašina svira drugu pesmu,
prosto biste stavili novi cilindar sa drugačijom šifrom.
Ovo je bio prvi instrument te vrste.
Bilo ga je moguće programirati.
Konceptualno je ovo bio veliki skok napred.
Čitava ideja o hardveru i softveru
postaje zamisliva, prvi put, zahvaljujući ovom izumu.
A taj neverovatno moćan koncept
nije za nas bio oruđe rata ili osvajanja,
pa čak ni nužde.
Potekao je od čudesnog užitka posmatranja mašine kako svira.
Zapravo, ideju o mašinama za programiranje
je oko 700 godina isključivo muzika održavala u životu.
Mašine koje prave muziku su 1700-ih
postale igračke pariske elite.
Zabavljači su koristili identične šifrovane cilindre
da bi kontrolisali fizičke pokrete takozvanih automata,
ranijih verzija robota.
Jedan od najpoznatijih ovih robota
je bio, pogađate, automatizovani svirač frule
kog je dizajnirao sjajni francuski izumitelj
po imenu Žak de Vokanso.
I dok je De Vokanso dizajnirao svog robota muzičara,
javila mu se druga ideja.
Ako možemo da programiramo mašinu da pravi ugodne zvuke,
zašto je ne programirati da tka divne šare boja i tkanina?
Umesto upotrebe igala na cilindru u predstavljanju muzičkih nota,
koristili bi ih za stvaranje niti različitih boja.
Ako želite novu šaru za vašu tkaninu,
prosto programirate novi cilindar.
Ovo je bio prvi razboj na programiranje.
Cilindri su bili suviše skupi i njihova izrada je dugo trajala,
ali nekoliko vekova kasnije,
drugi francuski izumitelj, po imenu Žakard,
došao je na briljantnu ideju da koristi kartice od izbušenog papira
umesto metalnih cilindara.
Papir se ispostavio kao jeftiniji i fleksibilniji
kao sprava za programiranje.
Ovaj sistem izbušenih karti je inspirisao viktorijanskog izumitelja Čarlsa Babidža
da napravi svoj analitički motor,
prvi istinski kompjuter za programiranje
koji je ikad dizajniran.
A probušene kartice su koristili kompjuterski programeri
sve do 1970-ih.
Stoga se zapitajte sledeće:
šta je zaista omogućilo nastanak savremenih kompjutera?
Da, angažman vojske je važan deo priče,
ali je nastanak kompjutera takođe zahtevao drugu građu:
muzičke kutije,
igračke robote svirače frule,
cimbalove klavijature,
raznobojne šare istkane na platnu,
a to je samo mali deo priče.
Imamo dugu listu ideja i tehnologija koje su promenile svet
a nastale su iz igre:
javni muzeji, guma,
teorija verovatnoće, posao sa osiguranjem
i mnogi drugi.
Nužda nije uvek majka izuma.
Razigrano stanje uma je suštinski istraživački naklonjeno,
traga za novim mogućnostima u svetu oko nas.
A to traganje je razlog zašto su mnoga iskustva,
koja su počela prostim oduševljenjem i razonodom,
na kraju nas dovela do istinski revolucionarnih otkrića.
Smatram da ovo ima implikacije za to kako obrazujemo decu u školama
i kako podstičemo inovacije na našem radnom mestu,
ali razmišljanje o igri i užitku na ovaj način
takođe pomaže da otkrijemo šta sledi.
Razmislite o tome: kad biste sedeli tamo 1750,
pokušavajući da otkrijete nadolazeće velike promene u društvu
u XIX i XX veku:
automatizovane mašine, kompjutere,
veštačku inteligenciju,
frula na programiranje
koja zabavlja parisku elitu
bi bila jednako moćan trag kao bilo šta drugo iz tog vremena.
Činilo se kao zabava, u najboljem slučaju,
beskorisno na bilo koji ozbiljan način,
ali se ispostavilo da je to bio početak tehnološke revolucije
koja je promenila svet.
Zateći ćete budućnost
gde god se ljudi najviše zabavljaju.