Minő érdekes csoport vagytok
egy pszichológus számára...
(Nevetés)
Lehetőségem adódott az utóbbi napokban
belehallgatni némelyikőtök beszélgetésébe,
és megfigyelni, ahogy reagáltok egymásra.
Úgy hiszem, becsülettel meg kell mondanom,
hogy 47-en tartózkodnak
most a teremben,
akiknek olyan pszichológiai tünetei vannak, amikről ma beszélni akarok.
(Nevetés)
Szerintem valószínűleg tudni szeretnétek, kikről is van szó.
(Nevetés)
De ahelyett, hogy ráböknék valakire
– ami oktalan lenne és tolakodó - ,
úgy gondoltam, elmondok egy pár tényt és történetet,
amelyekben magatokra ismerhettek.
Kutatási területem a személyiségpszichológia,
amely része a személyiségtudománynak,
amely átfogja az egész spektrumot, az idegsejtektől a narratívákig.
Azzal próbálkozunk
a magunk módján,
hogy értelmezzük, milyenek vagyunk mindannyian,
– vagytok mindannyian -
bizonyos szempontokból:
mint mindenki más,
mint egyesek,
mint senki más.
Lehet, hogy siettek kijelenteni magatokról:
"Én nem vagyok érdekes.
Én vagyok a 46. legunalmasabb személy a nyugati féltekén."
De lehet, hogy ezt mondjátok:
"Érdekes vagyok,
még akkor is, ha mások óriási balféknek tartanak."
(Nevetés)
De ez a ti öndiagnosztizált unalmasságotok és balfékségtek,
amitől számomra, pszichológusként különösen érdekesek vagytok.
Hadd magyarázzam el, mi ennek az oka.
A személyiségtudomány egyik legjelentősebb fölfogása
jellemvonás-pszichológiaként ismert,
és mindenkit 5 dimenzió alapján sorol be. Ezek az egyének közötti különbséget
általánosan elfogadott tényezők alapján írják le.
Angol elnevezésüket az OCEAN betűszó foglalja össze.
"O" mint open, "nyitottság az élményekre", kíváncsiság,
szemben azokkal, akik zárkózottabbak.
"C" - conscientiousness , lelkiismeretesség,
szemben azokkal, akik felelőtlenebbek az élet dolgaiban.
"E" mint extrovertált, kifelé forduló, szemben a befelé forduló introvertálttal.
"A" - agreeableness mint, szívélyes,
szemben a határozottan barátságtalanokkal.
És "N" - neurotic, szorongó személyiségek
ellentétben a kiegyensúlyozottabbakkal.
Ezeknek a dimenzióknak hatásuk van közérzetünkre,
arra, hogyan zajlik az életünk.
Tudjuk, hogy pl. a nyitottság és lelkiismeretesség
igen jó kilátás arra, hogy valaki sikeres legyen az életben,
de a nyitott emberek a sikerüket merészségükkel
és néha különcségükkel érik el.
A lelkiismeretesek ugyanezt a határidőhöz való ragaszkodással,
kitartással és némi szenvedéllyel.
Mind az extrovertáltság, mind a szívélyesség elősegíti
a jó munkakapcsolatot.
Az extrovertáltakat én pl. érdekesnek találom.
Az óráimon néha közlök velük egy-egy alapvető tényt,
ami talán rámutat személyiségükre.
Elárulom, hogy a felnőttek gyakorlatilag képtelenek
megnyalni könyöküket kívülről.
(Nevetés)
Tudtátok?
Néhányan már próbálták megnyalni könyöküket kívülről,
de a közöttetek lévő extrovertáltak
nemcsak megpróbálták,
hanem sikeresen meg is nyalták a könyökét
a mellettük ülőnek.
(Nevetés)
Ilyenek az extrovertáltak.
Hadd foglalkozzam részletesebben az extrovertáltsággal,
mert fontos és érdekes,
és segít megérteni természetünk hármas jellegét.
Először: természetünk biológiailag megalapozott az idegrendszerünk által.
Másodszor: szociogén, szociálisan meghatározott,
életünk kulturális és társadalmi tényezőihez van köze.
Harmadszor: az egyéni jelleg, ami egyedivé tesz:
ezt hívom idiogenikus természetnek.
Hadd magyarázzam meg.
Az extrovertáltak egyik jellemző vonása, hogy ösztönzésre van szükségük.
Ezt az ösztönzést izgalmas dolgokkal lehet elérni:
hangos zajok, bulik és társadalmi események. Itt a TED-en -
látjuk, ők alkotják a társaság magját.
Összegyűlnek egy csoportba.
Figyeltelek benneteket.
Az introvertáltak inkább hajlanak az idejüket csendes helyen tölteni,
elvonulnak az emeletre,
hogy kevesebb benyomás érje őket,
és talán antiszociálisnak tartják őket félreértésből,
de nem szükségképpen azok.
Lehet, hogy ők csupán úgy vannak vele, hogy jobb nekik,
ha mérsékelhetik az őket érő benyomásokat.
Néha ezek a késztetések belülről jönnek, a testünkből.
A koffein pl. az extrovertáltakra jobban hat, mint az introvertáltakra.
Mikor az extrovertáltak reggel 9-kor beérnek az irodába, mondván:
"Nagyon rám férne egy csésze kávé",
nem viccből mondják,
tényleg rájuk fér.
Az introvertáltaknak ez nem megy ugyanilyen jól,
különösen, ha amivel foglalkoznak
– és már megitták a kávéjukat –,
a körmükre ég.
és ők pedig mennyiségi szemléletűek.
Lehet, hogy az introvertáltak nem tűnnek különösebben mennyiségi szemléletűnek.
De ez félreértés.
Ám nagyon érdekesek a következmények:
nem mindig olyanok vagyunk, amilyennek látszunk,
és ez átvezet a következő részlethez.
Mielőtt továbbmegyek,
mondok valamit a közösülésről,
bár nincs sok idő rá.
De csak akkor, ha nincs ellenetekre.
Nincs?
Jó.
(Nevetés)
Végeztek fölméréseket
milyen gyakori egyeseknél a nemi aktus,
férfira, nőre, introvertáltra és extrovertáltra lebontva.
Mondjátok meg,
percenként hányszor –
bocsika, ez a patkányoknál volt.
(Nevetés)
Havonta hányszor végeznek
az introvertált férfiak nemi aktust?
Háromszor.
Az extrovertált férfiak?
Többet vagy kevesebbet?
Igen, többet.
5,5-ször, majdnem kétszer annyiszor.
Az introvertált nők 3,1-szer.
Az extrovertált nők?
Őszintén, introvertált férfiként mondom,
ezt később megmagyarázom,
ők egyenesen amazon vitézek!
7,5-szer.
Nemcsak leápolják az összes extrovertált férfit,
még egy jó pár introvertáltat is kipécéznek.
(Nevetés)
(Taps)
Az extrovertáltak és az introvertáltak másképp kommunikálnak.
Az extrovertáltak azt szeretik,
ha sokan vannak jelen, amit közelséggel nyomatékosítanak.
Szeretnek kényelmesen, közelről kommunikálni.
Kedvelik a sűrű szemkontaktust,
a farkasszem-nézést.
Kutatások kimutatták,
hogy ha valakivel beszélnek, gyakrabban használnak becenevet.
Ha egy extrovertált találkozik Károllyal,
gyorsan átvált "Karcsi"-ra, majd jön a "Karesz",
utána a "Kareszkám".
(Nevetés)
Ám az introvertáltaknak
csakis Károly marad, amíg nem kapnak tőle engedélyt
bizalmasabb megszólításra.
Különféleképpen beszélünk.
Az extrovertált jobb szereti a konkrét, kerek-perec, egyszerű nyelvezetet.
Az introvertált jobb szereti a... és ismétlem,
én a végletekig introvertált vagyok, ahogy bizonyára észrevették –
mi másként beszélünk.
Mi jobb szeretjük a szövegtől függően bonyolult,
kertelő,
köntörfalazó beszédmódot.
(Nevetés)
Többé-kevésbé.
(Nevetés)
Amilyen most ez.
(Nevetés)
Nem beszélünk nagyon világosan,
tessék, mint ez..
Amikor beszélünk,
gyakran elbeszélünk egymás mellett.
Tanácsadóként együtt dolgoztam valakivel,
aki annyira más volt, mint én, amennyire csak lehetséges.
Először is, Tomnak hívták.
Nem úgy, mint engem.
(Nevetés)
Másodszor, Tom 196 cm magas.
Én valószínűleg sosem leszek ennyi.
(Nevetés)
Harmadszor, Tom extrovertált személy, ahogy már rájöhettetek.
Én súlyosan introvertált vagyok.
Sok mindent túlzásba viszek.
Délután 3 után már nem ihatok kávét,
mert akkor nem tudnék éjjel aludni.
A projektünkbe besegített egy bizonyos Michael.
Michael miatt majdnem befuccsolt a projekt.
Aki Michaelt mellénk adta, nekünk szegezte a kérdést:
"Mit szóltok Michaelhez?"
Megmondom, mit felelt rá kapásból Tom.
Klasszikus extrovertált nyelven beszélt.
Ez meg az, ahogy az extrovertált fülének az én kijelentésem hangzik,
ami egyébként elég precíz:
"Nos, Michael hajlamos időnként úgy viselkedni,
amit némelyikünk úgy értékelhet, hogy talán rámenősebben lép föl,
mint normál esetben szükséges lenne."
(Nevetés)
Tom szeme elkerekedett, s így szólt:
"Brian, én pont ezt mondtam,
Tom egy seggfej!"
(Nevetés)
(Taps)
Én mint introvertált,
célozgathatnék tapintatosan a Tom viselkedésében lévő
némely "seggfejes" vonásra,
de eszembe sem jutna ezzel a szóval illetni.
(Nevetés)
De az extrovertált azt mondja:
"Ha ő így jár, ha így beszél, én így nevezem."
Ezért különbözünk.
Óvatosnak kell lennünk ebben?
Persze.
Fontos, hogy tudjunk róla.
Csupán ennyi lennénk?
Csak egy rakás jellegzetesség?
Nem, nem így van.
Ne feledjétek, hogy olyanok vagyunk, mint mások,
meg nem is vagyunk olyanok.
Mi van azzal, ami egyénivé, idioszinkratikussá tesz minket?
Erzsébetként vagy Györgyként
megoszthatjuk extroverziónkat vagy neurózisunkat.
De van-e viselkedésünknek valami jellegzetes erzsébetes
vagy györgyös vonása,
amiből megérthetjük, hogy többek vagyunk egy rakás jellemvonásnál?
Ettől vagyunk szeretetre méltók?
Nemcsak azért, mert bizonyos embertípushoz tartozunk.
Nincs kedvemre beskatulyázni az embereket.
Úgysem férnek bele a skatulyákba.
Mitől vagyunk hát különbözők?
Amiket életünkben csinálunk, azok tesznek azzá, személyes vállalásaink.
Valakinek van egy személyes vállalása,
de itt senki nem tud róla.
Vonatkozhat a gyerekre –
háromszor kellett már visszamenned a kórházba,
de még mindig nem tudják, mi a baja.
Lehet szó a mamádról.
A jellemedtől eltérően cselekedtél.
Ezek a szabad jellemvonások.
Nagyon nyájas vagy, de morcosan cselekszel
azért, hogy szétzúzd a kórház bürokratikus érzéketlenségéből
fakadó akadályokat,
hogy valamit elérj a mamádért vagy a gyerekedért.
Mik a szabad jellemvonások?
Ezek játszanak szerepet
életünk fontos vállalásainak megvalósításában.
Ezek az igazán fontosak.
Ne azt firtassuk, milyen típusú valaki,
hanem ezt: "Mire tetted föl életed?
Használjuk a szabad jellemvonásokat.
Introvertált vagyok,
de fontos vállalásom, hogy átadjam a tudást.
Tanár vagyok.
Imádom a diákjaimat,
imádom a szakterületem.
Alig várom, hogy elmondhassam nekik az újdonságokat, az érdekességeket,
tűkön ülök, hogy elmondhassam.
Ezért extrovertált módon cselekszem,
mert reggel nyolckor
a diákoknak serkentésül egy kis humorra,
egy kis lazításra van szükségük
a tanulás nehézségei közepette.
De nagyon kell vigyáznunk,
ha jellemünkből kilépve cselekszünk.
Néha kiderülhet, hogy óvatlanok vagyunk.
Pl. pszeudo-extrovertált időszakom után rájövök,
hogy rendbe kell hoznom magam.
Ahogy Susan Cain írja a Csend c.
könyvének abban a fejezetében,
amely a Harvardon oktató fura kanadai tanárról szól.
Néha kimegyek a férfimosdóba,
hogy meneküljek az extrovertált sorsának minden nyűgétől s nyilaitól.
(Nevetés)
Emlékszem, mikor egyszer elvonultam egy fülkébe,
hogy végre nyugalmat leljek.
Erre egy igazi extrovertált mellém telepedett – persze, nem az én fülkémbe,
hanem a szomszédosba –,
s hallom az ürítéssel kapcsolatos zajokat;
ezeket utáljuk, még a sajátunkat is,
ezért húzzuk le közben is, nemcsak utána.
(Nevetés)
Erre reszelős hangon megszólal:
"Na, csak nem Dr. Little van ott?"
(Nevetés)
Ha egy introvertáltnak valamitől fél évre garantáltan szorulása lesz,
hát az a beszélgetés a klotyón.
(Nevetés)
Most oda tartok.
Ne jöjjenek utánam.
Köszönöm.
(Taps)