Tolmács: Piano, "p" a kedvenc zenei jelem.
Azt jelenti: halkan játszani.
Ha hangszeren játszunk, és látunk egy "p"-t a partitúrában,
halkabban kell játszanunk.
Két p — még halkabban.
Négy p — rendkívül halkan.
Ez egy p-fa rajz,
amelyen azt ábrázoltam,
hogy nem számít, hány ezernyi p lehet,
soha nem jutunk el a teljes csendig.
Ez a jelenlegi meghatározásom a csendre:
egy nagyon bizonytalan hang.
Szeretnék önökkel megosztani
néhány dolgot az amerikai jelnyelv (ASL) történetéről,
és a saját hátteremről.
A francia jelnyelvet az 1800-as évek elején hozták be az Egyesült Államokba,
és ahogy múlt az idő, összekeveredett a helyi jelekkel,
és kifejlődött a ma ASL-ként ismert nyelv.
Tehát körülbelül 200 éves története van.
Siketen születtem,
és arra tanítottak, hogy elhiggyem, a hang nem lehet az életem része.
Valóban elhittem, hogy ez igaz.
De ma már rájöttem, hogy egyáltalán nem erről van szó.
A hang nagyon is része volt az életemnek,
tényleg, minden nap az eszemben volt.
Siketként élni a hang világában olyan,
mintha idegen országban élnénk,
vakon követni a szabályait, szokásait, viselkedésmódját és normáit anélkül,
hogy megkérdőjeleznénk őket.
Hogyan lehetséges, hogy mégis megértem a hangokat?
Megfigyelem az emberek viselkedését a hang hatására.
Önök a hangszóróim, és felerősítik a hangokat.
Megtanulom és tükrözöm ezt a viselkedést.
Ugyanakkor megtudtam, hogy én is idézek elő hangokat,
és láttam, hogy az emberek hogy reagálnak rám.
Így megtanultam például:
"Ne csapd be az ajtót!"
"Ne zajongj annyira, amikor a chipses zacskóból eszel!"
(Nevetés)
"Ne böfögj,
és mikor eszel,
vigyázz, hogy ne csikorgasd a tányért az evőeszközzel."
E dolgokat hangillemtannak nevezem.
Talán többet gondolkodom a hang-illemtanról,
mint az átlagos halló ember.
Túlságosan figyelek a hangokra.
Egyfolytában várok, mohó, ideges várakozással,
hogy mi fog történni legközelebb.
Innen a rajz.
TBD, eldönteni.
TBC, folytatni.
TBA, bejelenteni.
Látják a hangjegyvonalat --
nincs hangjegy a vonalakon.
Azért, mert a vonalak már eleve tartalmaznak hangokat
az árnyalt foltok és maszatok által.
A siketkultúrában a mozdulat egyenlő a hanggal.
Ez a jel a "hangjegyvonalra" az ASL-ben.
A tipikus hangjegyvonal öt vonalból áll.
De felálló hüvelykujjal jelelni
számomra nem természetes.
Ezért megfigyelhetik, hogy a rajzon ragaszkodom a négy vonalhoz.
2008-ban alkalmam volt Berlinbe utazni,
egy ottani művésztelepre.
Azelőtt festőként dolgoztam.
E nyár alatt különböző múzeumokat és galériákat látogattam meg.
És ahogy egyik helyről a másikra mentem,
észrevettem, hogy nem volt képzőművészet.
Abban az időben a hang hódított, és ez megrendített,
nem volt képzőművészet,
minden a halláshoz kötődő volt.
A hang bejött az én művészeti területemre.
Még jobban el fog választani a művészettől?
Rájöttem, hogy nem kell úgy történnie.
Mert ismerem a hangot.
Annyira jól, hogy tudom,
nem muszáj csak a fülön keresztül megtapasztalni.
Lehet tapintáson keresztül is érezni,
vagy képi megjelenítésen keresztül,
vagy akár mint egy gondolatot.
Szóval eldöntöttem, hogy visszaigénylem a hang feletti tulajdonjogot,
és beleviszem a művészetembe.
És mindent, amit azelőtt a hangról tanítottak,
eldöntöttem, hogy elfelejtem és eltörlöm.
Egy új munkán kezdtem dolgozni.
Amikor bemutattam a művészközösségnek,
elképesztett, hogy mennyi figyelmet és támogatást kaptam.
Rájöttem:
a hang olyan, mint a pénz,
hatalom, irányítás —
társadalmi valuta.
Tudat alatt mindig úgy éreztem, hogy a hang az önök dolga,
egy halló ember dolga.
A hang olyan erőteljes,
hogy vagy megfoszt a hatalomtól engem is és a művészetemet is,
vagy hatalmat ad.
A hatalmat választottam.
A beszélt nyelvnek masszív kultúrája van.
Csak mert nem a természetes hangommal kommunikálok,
a társadalom szemében olyan ez, mintha nem is lenne hangom.
Szóval olyan egyénekkel kell dolgoznom, akik egyenlőként támogatnak,
és a hangommá válnak.
Így képes vagyok megtartani a fontosságomat a mai társadalomban.
Az iskolában, a munkahelyen és az intézményekben
sok különböző ASL-tolmáccsal dolgozom,
és az ő hangjuk az én hangommá és személyiségemmé válik.
Segítenek, hogy meghalljanak.
Az ő hangjuknak van értéke és valutája.
Ironikus módon, hangjukat kölcsön véve
képes vagyok fenntartani egy ideiglenes valutát,
mintha magas kamatú kölcsönt vettem volna fel.
Ha felhagynék ezzel a gyakorlattal,
félek, hogy feledésbe merülnék,
és nem tudnék fenntartani semmiféle társadalmi valutát.
A hanggal mint új művészeti médiumommal,
beleástam magam a zene világába.
Meglepődve tapasztaltam a zene és az ASL közti hasonlóságokat.
Például
egy hangjegyet
nem lehet teljes mértékben papírra vetni,
és ugyanez vonatkozik bármely ASL-fogalomra.
Mindkettő kifejezetten térbeli és képlékeny,
vagyis az árnyalt változások
mind a jelek, mind a hangok,
teljes jelentését befolyásolhatják.
Álljon itt egy zongorás hasonlat,
hogy jobban megértsék, miként működik az ASL.
Képzeljenek el egy zongorát.
Az ASL sok nyelvtani jellemzőre bontható.
Ha minden ujjhoz hozzárendelünk egy jellemzőt,
mint az arckifejezés, testmozgás,
sebesség, kézforma, és így tovább,
ahogy zongorázunk —
az angol lineáris nyelv,
mintha csak egy billentyű lenne lenyomva egyszerre.
Azonban az ASL inkább akkordra hasonlít,
mind a tíz ujjat egyszerre kell lenyomni,
hogy egy érthető fogalmat vagy gondolatot fejezhessünk ki az ASL-ben.
Hacsak akár egy billentyű is megváltoztatja az akkordot,
teljesen új jelentést kapunk.
A hangmagasságot, -színt és -erőt illetően ugyanez vonatkozik a zenére is.
Az ASL-ben különböző gondolatokat fejezhetünk ki, ha kicsit játszadozunk
ezekkel a nyelvtani paraméterekkel.
Vegyük például a RÁNÉZ jelet.
Ez a RÁNÉZ jel.
Rád nézek.
Bámullak.
(Nevetés)
Ó, lebuktam.
(Nevetés)
A-ó.
Mit nézel?
Ah, hagyd abba.
(Nevetés)
Elkezdtem gondolkodni,
"Mi lenne, ha zenei lencsén át vizsgálnám meg az ASL-t?"
Ha létrehoznék egy jelet, és egyfolytában ismételgetném,
egy látható zenedarabbá válhatna.
Például ez a "nappal" jele,
ahogy a Nap felkel és lenyugszik.
Ez az "egész nap."
Ha lelassítva ismételgetem,
úgy néz ki, mint egy zenemű.
Egész ... nap.
Szerintem ugyanez vonatkozik az "egész éjszakára" is.
"Egész éjszaka."
Ez az EGÉSZ-ÉJSZAKA ábrája.
Ez alapján megállapítottam, hogy három különböző éjszaka van:
"múlt éjjel"
"éjszakai"
(Énekel) "egész éjjel"
(Nevetés)
Úgy érzem, hogy a harmadiknak sokkal több muzikalitása van.
(Nevetés)
Ez azt ábrázolja, hogy miként jelöljük az időt az ASL-ben,
és hogy a testtől levő távolság miként fejezi ki az idő változását.
Például
Egy H: egy kéz, két H: két kéz,
a jelenidő legközelebb van a test előtt,
a jövőidő a test előtt van, míg a múltidő a hátunk mögött.
Tehát az első példa: "nagyon régen",
azután: "múlt"
"régen"
és az utolsó, a kedvencem,
nagyon romantikus és drámai fogalom,
"egyszer volt, hol nem volt".
(Nevetés)
"Négynegyedes ütem"
egy zenei kifejezés arra,
hogy egy ütemen belül négy ütés van.
De ha meglátom a "négynegyedes" szót,
automatikusan az "ugyanakkor" kifejezés jut eszembe.
Tehát, RH: jobb kéz; LH: bal kéz.
A hangjegyvonal a fej és mellkas előtt van
[Fej: RH, Villámkarom]
[Négynegyedes ütem]
[Mellkas: LH, Villámkarom]
Most bemutatok egy kézformát, amelyet "villámkaromnak" hívnak.
Csatlakoznának, kérem?
Mindenki emelje fel a kezét.
Most a fej és a mellkas előtt is megcsináljuk,
mint a "négynegyedes ütem" vagy "ugyanakkor."
Igen, megértették.
Azt jelenti, "beleszeret valakibe" a nemzetközi jelnyelvben.
(Nevetés)
A nemzetközi jelnyelv
egy vizuális eszköz, amely világszerte elősegíti
a kultúrák és jelnyelvek közti kommunikációt,
A másik, amit be szeretnék mutatni a következő —
kérem, ismét csatlakozzanak.
És most ezt.
Ez a "gyarmatosítás" az ASL-ben.
(Nevetés)
És most a harmadikat —
csatlakozzanak ismét, kérem.
És ismét.
Ez a "felvilágosodás" az ASL-ben.
Ismételjük el mindhármat együtt.
"Beleszeret valakibe"
"gyarmatosítás"
és "felvilágosodás."
Szép munka!
(Nevetés)
Figyeljék meg, hogy mindhárom jel hasonló,
mind a fejnél és mellkasnál történik,
de nagyon különböző a jelentésük.
Lenyűgöző látni, ahogy az ASL él és virágzik,
pont mint a zene.
Azonban a mai modern időkben
nagyon hallásközpontú világban élünk.
És csak mert az ASL-nek nincs hangja,
automatikusan elveszíti a társadalmi valutáját.
Jobban el kell gondolkodnunk azon, hogy mi határozza meg ezt a valutát,
és hagynunk kell, hogy az ASL kialakítsa a saját valutáját --
hang nélkül.
Ez egy befogadóbb társadalom felé vezető lépés lehet.
Talán az emberek majd megértik,
hogy nemcsak a siketek tanulhatják meg az ASL-t,
és nemcsak a hallók tanulhatnak zenét.
Az ASL egy olyan gazdag kincs,
hogy szeretném, ha önöknek is részük lenne benne.
Szeretném megkérni önöket, hogy nyissák ki a fülüket,
nyissák ki a szemüket,
legyenek részesei a kultúránknak,
és tapasztalják meg a vizuális nyelvünket.
Sosem tudhatják,
talán épp belénk szeretnek.
(Taps)
Köszönöm.
Denise Kahler-Braaten: Hé, ez én vagyok.
(Taps)