מתורגמנית: פיאנו, "p", הוא הסמל המוזיקלי האהוב עלי.
משמעותו לנגן בשקט.
אם את מנגנת בכלי נגינה ואת שמה לב ל"p" בתווים,
את צריכה לנגן יותר בעדינות.
שני "p" -- אפילו יותר בעדינות.
ארבעה "p" -- בעדינות יתר.
זהו הציור שלי של עץ p.
המדגים
לא משנה כמה אלפי אלפים של p שיהיו,
לעולם לא תגיעי לדממה מוחלטת.
זוהי ההגדרה הנוכחית שלי לדממה:
צליל מאוד מעורפל.
אני רוצה לשתף קצת
על ההיסטוריה של שפת הסימנים האמריקאית, ASL
בנוסף לקצת רקע עלי.
שפת הסימנים הצרפתית הובאה לאמריקה בתחילת המאה ה19.
וככל שהזמן עבר, שולבו סימנים מקומיים,
עד שהתפתחה לשפה שאנו מכירים היום, ASL
אז יש לה היסטוריה של כ 200 שנה.
נולדתי חירשת,
ולימדו אותי להאמין שצליל אינו חלק מחיי.
והאמנתי שזה נכון.
ובכל זאת, אני מבינה כעת שזה כלל לא המקרה.
צליל היה חלק משמעותי מחיי.
באמת, במחשבותיי כל יום.
כחירשת שחיה בעולם של צלילים
היה זה כאילו גרתי בארץ זרה,
הולכת בעיניים עצומות אחר חוקיה, מנהגיה, והנורמות ההתנהגותיות שלה
בלי להטיל בהן ספק אף פעם.
אז איך זה שאני מבינה מהו צליל?
ובכן, אני מסתכלת איך שאנשים מתנהגים ומגיבים לצליל.
אתם כמו הרמקולים שלי, מגבירים את הצליל.
אני לומדת ומחקה את ההתנהגות הזו.
ובו בזמן, למדתי שאני מייצרת צליל,
ולמדתי איך אנשים מגיבים אלי.
כך למדתי למשל --
"אל תטרקי את הדלת!"
"אל תעשי יותר מידי רעש כשאת אוכלת תפוצ'יפס..."
(צחוק)
"אל תעשי גרפס,
וכשאת אוכלת
וודאי שאינך משפשפת את כלייך על הצלחת."
את כל הדברים הללו אני מכנה "נימוסי צליל"
יתכן ואני חושבת על נימוסי צליל
יותר מאשר אדם ממוצע שאינו חרש
אני בדריכות יתר סביב צליל.
ואני תמיד מחכה להוטה במין ציפייה לחוצה
סביב צליל, מה מגיע הלאה
לפיכך - הציור הבא:
TBD = יוחלט בהמשך
TBC = המשך יבוא
TBA = יוכרז בהמשך
שימו לב לחַמשָׁה -
אין תווים בתוך הקווים.
זאת מכייון שהקווים כבר מכילים צליל
דרך הכתמים והמריחות העדינות.
בתרבות החירשים, תנועה שקולה לצליל.
זה הסימן ל"חַמשָׁה" ב ASL.
חַמשָׁה טיפוסית מכילה חמישה קווים.
אך בשבילי, לסמן זאת עם האגודל למעלה ככה
לא מרגיש טבעי.
לכן תראו בציורים שלי, אני מקפידה על ארבעה קווים בנייר.
בשנת 2008, הייתה לי ההזדמנות לנסוע לברלין, גרמניה
כאומנית בהתמחות מתקדמת
לפני כן עבדתי כציירת.
במהלך אותו קיץ ביקרתי במוזאונים וגלריות שונות,
וכשעברתי ממקום למקום
שמתי לב שאין אומנות וויזואלית.
באותה תקופה, היה טרנד של צלילים, וזה היכה בי...
אין אומנות וויזואלית.
הכל היה שמע.
עכשיו צלילים פלשו לטרטוריית האומנות שלי.
האם זה עוד יותר ירחיק אותי מהאומנות?
הבנתי שזה לא חייב להיות המקרה.
אני בעצם מכירה צליל.
אני מכירה אותו כל כך טוב
שזה לא חייב להיות משהו שרק נחווה דרך האוזניים.
אפשר למעשה להרגיש אותו
או לחוות אותו כוויזואלי,
או אפילו כרעיון.
אז החלטתי לתבוע בעלות על צליל
ולהכניס אותו לאומנות שלי.
וכל מה שלימדו אותי אודות קולות
החלטתי לשים בצד ולשכוח.
התחלתי ליצור אוסף יצירות חדשות.
וכשהצגתי אותן לקהילת האומנים,
הופתעתי מכמות התמיכה ותשומת הלב שקיבלתי.
הבנתי:
צליל הוא כמו כסף,
עוצמה, שליטה --
שער של מטבע חברתי
בתודעתי תמיד הרגשתי שצליל זה קטע שלכם,
קטע של אנשים שומעים.
וצליל הוא כל כך עוצמתי
שהוא או יכול להחליש אותי ואת האומנות שלי,
או שהוא יכול להעצים אותי.
בחרתי להיות מועצמת.
יש תרבות מסיבית סביב השפה המדוברת.
ורק בגלל שאני לא משתמשת במיתרי קולי בשביל לתקשר,
בעיני החברה זה נתפס שאין לי קול כלל.
אז אני צריכה לעבוד עם אנשים שיתמכו בי כשווה
ויהפכו להיות הקול שלי
וכך, אני יכולה לשמור על רלוונטיות בחברה כיום.
אז בלימודים, בעבודה ובמוסדות
אני עובדת עם הרבה מתורגמני ASL.
וקולם הופך להיות הקול והזהות שלי.
הם עוזרים לי להישמע.
ולקולם יש משמעות וערך
באופן אירוני, בהשאלת קולם,
אני שומרת באופן זמני על ערך
כמו לקחת הלוואה עם ריבית מאוד גבוהה.
אם לא הייתי ממשיכה כך,
אני מרגישה שפשוט הייתי דוהה לאבדון.
ולא מחזיקה בשום ערך חברתי
אז עם צליל כמדיום האומנות החדש שלי,
התעמקתי בעולם המוסיקה.
והופתעתי לגלות את הדמיון בין מוסיקה לASL.
לדוגמא:
תו מוסיקלי
אי אפשר לתפוס ולהביע במלאו על נייר.
וכנ״ל לגבי מושג בASL.
שניהם מאוד מרחביים ורגישים להטייות
כלומר ששינויים קטנים
יכולים להשפיע על כלל המשמעות
של סימנים וצלילים.
אני רוצה לשתף אתכם במטפורת פסנתר,
כדי שתבינו טוב יותר איך ASL עובדת.
אז דמיינו פסנתר.
ASL מורכבת מפרמטרים דקדוקיים רבים ושונים.
אם נקשר פרמטר אחר לכל אצבע בזמן ניגון בפסנתר
כגון: הבעת פנים, תנועת גוף,
מהירות, צורת יד וכו',
בזמן שאתם מנגנים בפסנתר
אנגלית היא שפה לינארית,
כאילו בכל פעם לוחצים על קליד אחד.
לעומת זאת, ASL היא יותר כמו אקורד --
כל עשרת האצבעות חייבות ללחוץ בו זמנית
כדי להביע מושג או רעיון ברור בASL.
אם רק אחד התווים הללו היו משנים את האקורד,
היה זה יוצר משמעות נפרדת לחלוטין.
אותו דבר נכון במוסיקה לגבי גובה, טון וווליום.
בASL ע״י משחק סביב פרמטרים דקדוק שונים,
ניתן להביע רעיונות שונים.
למשל, ניקח את הסימן "להסתכל על"
זהו הסימן "להסתכל על"
אני מסתכלת עליכם.
בוהה בכם.
(צחוק)
אווו - נתפסתי
(צחוק)
אוי לא...
על מה את מסתכלת?
נו די, תפסיק...
(צחוק)
ואז התחלתי לחשוב
"מה אם אתחיל להסתכל על ASL מנקודת מבט מוזיקלית?"
אם הייתי יוצרת סימן וחוזרת עליו שוב ושוב,
זה יכול להיות כמו יצירה מוזיקלית וויזואלית
למשל זה הסימן ל "יום"
כמו שמש זורחת ושוקעת.
זה "כל היום".
אם הייתי חוזרת על זה ומאטה,
וויזואלית זה נראה כמו יצירה מוזיקלית.
כל..... היום.
אותו דבר נכון גם לגבי "כל הלילה".
"כל הלילה".
זהו "כל הלילה" שמוצג כאן בציור.
וזה הוביל אותי למחשבה על שלושה סוגי לילות.
אתמול בלילה.
במהלך הלילה.
ו... (שרה) כל הלילה.
(צחוק)
אני מרגישה שהאחרון יותר מוסיקלי מהשניים האחרים.
(צחוק)
זה מייצג את איך מביעים זמן ב ASL
ואיך המרחק מהגוף שלך יכול לסמן שינוי בזמן.
לדוגמא:
"1H" זה יד אחת, "2H" זה שתי ידיים
זמן הווה מתרחש הכי קרוב לגוף ומלפניו,
עתיד הוא מלפני הגוף ועבר הוא בגב.
אז הדוגמה הראשונה היא "לפני הרבה זמן"
אחד כך "עבר"
"היה נהוג"
והאחרון, האהוב עלי,
עם תנועה מאוד רומנטית ודרמטית
"היה היה פעם"
(צחוק)
משקל נפוץ
הוא מושג מוסיקלי
עם חותמת זמן ספציפית של ארבע פעימות רבעים בכל תיבה
ועדיין כשאני רואה את המילה ״משקל נפוץ״
מה שקופץ לי לראש זה "באותו זמן"
אז שימו לב: "RH" = יד ימין, "LH" = יד שמאל.
יש לנו את החַמשָׁה על הראש והחזה.
[ראש: יד ימין, ״הבזק הטופר״]
[משקל נפוץ]
[חזה: יד שמאל, ״הבזק הטופר״]
אני הולכת להדגים את תנועת היד המכונה ״הבזק הטופר״
אתם יכולים בבקשה לעשות יחד איתי?
כולם ידיים למעלה.
עכשיו, אנחנו הולכים לעשות את זה גם בראש וגם בחזה,
כמו סוג של ״משקל נפוץ״ או באותו הזמן.
כן, תפסתם את זה.
זה אומר "להתאהב" בשפת הסימנים הבינלאומית.
(צחוק)
שפת הסימנים הבין לאומית, כהערה,
היא כלי וויזואלי שעוזר לתקשר
בין תרבויות ושפות סימנים בעולם כולו.
הסימן השני שארצה להדגים הוא זה --
בבקשה תעקבו אחרי שוב.
ועכשיו זה.
זה "קולוניזציה" בASL.
(צחוק)
ועכשיו השלישי --
בבקשה עיקבו שוב.
ושוב.
זה "הארה" בASL.
אז בואו נעשה את שלושתם יחד.
"להתאהב"
"קולוניזציה"
ו"הארה"
כל הכבוד לכולם!
(צחוק)
שימו לב כיצד שלושת הסימנים מאוד דומים,
כולם מתרחשים בראש ובחזה,
אך הם מעבירים משמעויות מאוד שונות.
זה מדהים לראות איך ASL חיה ופורחת,
בדיוק כמו מוסיקה.
עם זאת, בימינו,
אנחנו חיים בעולם מאוד ממוקד-שמע.
ורק בגלל של ASL אין צליל,
אוטומטית הוא חסר ערך חברתי
אנחנו צריכים להתחיל לחשוב טוב יותר מה מגדיר ערך חברתי
ולאפשר ל ASL לפתח ערך עצמאי משלה
ללא צליל.
וזה אולי יכול להיות צעד אל עבר חברה מקבלת יותר.
ואולי אנשים יבינו
שלא צריכים להיות חרשים כדי ללמוד ASL,
ולא צריך לשמוע בשביל ללמוד מוסיקה.
ASL היא אוצר כל כך גדול
שהייתי רוצה שתהיה לכם אותה חוויה
ואני רוצה להזמין אתכם לפתוח אוזניכם,
לפקוח עינכם,
לקחת חלק בתרבות שלנו
ולחוות את השפה הוויזואלית שלנו.
ואף פעם אי אפשר לדעת,
אולי אפילו תתאהבו בנו.
(מחיאות כפיים)
תודה.
דניס קאהלר-בראטן: הי, זו אני.
(מחיאות כפיים)