Det var mindre end et år efter 11. september,
og jeg var på The Chicago Tribune,
hvor jeg skrev om skyderier og mord,
og jeg endte med at føle mig
temmelig mørk og deprimeret.
Jeg havde lavet lidt aktivisme på universitet,
så jeg besluttede mig for at hjælpe en lokal gruppe
med at hænge skilte mod dyreforsøg på dørhåndtag.
Jeg tænkte det ville være en sikker måde
at gøre noget positivt,
men jeg har selvfølgelig det værste held nogensinde,
og vi blev alle arresteret.
Politiet tog dette slørede billede af mig,
mens jeg holdte pjecer som bevis.
Mine sigtelser blev frafaldet,
men få uger senere
bankede to FBI agenter på min dør,
og de fortalte mig, at medmindre jeg hjalp dem
ved at spionere mod protestgrupper,
så ville de sætte mig på en indenrigs terroristliste.
Jeg ville elske at fortælle jer, at jeg ikke fortrak en mine,
men jeg var rædselsslagen,
og da min frygt aftog,
blev jeg besat af at finde ud af,
hvordan dette var sket,
hvordan dyrevelfærds- og miljøaktivister,
som aldrig har skadet nogen,
kunne blive FBIs største
indenrigs terrortrussel.
Få år senere, blev jeg inviteret til at afgive vidnesbyrd
foran Kongressen om min rapportering,
og jeg fortalte lovmagerne at, mens alle
taler om at blive grønne,
så er der mennesker som risikere deres liv
for at forsvare skove og stoppe olierørledninger.
De sætter fysisk deres kroppe på spil
mellem hvalfangeres harpuner og hvalerne.
Dette er dagligdags mennesker,
som disse demonstranter i Italien
som spontant klatrede over
pigtrådshegn for at redde beagler
fra dyreforsøg.
Og disse bevægelser har været ufatteligt effektive
og populære,
så i 1985 fandt deres modstandere på et nyt ord,
øko-terrorist,
for at ændre vores opfattelse af dem.
De fandt simpelthen på det.
Disse selskaber har bakket op omkring nye love,
såsom "The Animal Enterprise Terrorism Act",
som forvandler aktivisme til terrorisme,
hvis det skaber et tab af profit.
De fleste mennesker har overhovedet ikke hørt om denne lov,
inklusive medlemmer af Kongressen.
Mindre end 1% var i lokalet
da loven blev godkendt i Huset.
Resten var udenfor ved et nyt monument.
De lovpriste Dr. King
mens hans form for aktivisme blev mærket som terrorisme,
hvis den blev udført for dyr eller miljøet.
Støtter siger love som denne er nødvendige
på grund af ekstremisterne:
vandalerne, brandstifterne, de radikale.
Men lige nu orienterer selskaber som TransCanada
politi ved præsentationer såsom denne
omkring, hvordan man retsforfølger ikke-voldelige demonstranter
som terrorister.
FBIs træningsdokumenter omkring øko-terrorisme
handler ikke om vold,
de handler om PR.
I dag, i flere lande,
presser virksomheder på for nye love,
der gør det ulovligt at fotografere
dyremishandling på deres gårde.
Det seneste foregik i Idaho for bare to uger siden,
og i dag indgav vi et søgsmål,
der udfordrer det som grundlovsstridigt
som en trussel mod journalistik.
Den første af disse ag-gag retsforfølgelser,
som de kaldes,
var en ung kvinde ved navn Amy Meyer,
og Amy så en syg ko blive flyttet
med en bulldozer udenfor et slagtehus
da hun var på den offentlige vej.
Og Amy gjorde hvad enhver af os ville have gjort:
Hun filmede det.
Da jeg hørte om hendes historie skrev jeg om den,
og indenfor 24 timer havde det skabt sådan et tumult,
at anklagerne simpelthen droppede alle anklager.
Men åbenbart er bare det at afsløre sådanne ting
en trussel.
Igennem "The Freedom of Information Act",
fandt jeg ud af, at kontra-terrorisme enheden
har overvåget mine artikler
og taler - som den her.
De inkluderede endda den lille skrivelse om min bog.
De beskrev den som "fængslende og velskrevet."
(Bifald)
Et citat til den næste bog, ik?
Meningen med alt dette er at gøre os bange,
men som journalist har jeg en urokkelig tro
på uddannelsens kraft.
Vores bedste våben er solskin.
Dostojevskij skrev, at menneskets hele arbejde
er at bevise, at han er en mand og ikke blot en klavertangent.
Igen og igen igennem historien,
har folk med magt brugt frygt
til at fortie sandheden og fortie uenighed.
Det er på tide at ramme en ny node.
Mange tak.
(Bifald)