9600 kilometara puteva,
960 kilometara podzemne železnice,
640 kilometara staza za bicikl
i 800 metara tramvajskih šina,
ako ste ikada bili na ostrvu Ruzvelt.
Ovo su brojke koje čine infrastrukturu Njujorka.
Ovo je statistika naše infrastrukture.
Ovakve brojke možete naći objavljene u izveštajima gradskih agencija.
Na primer, Odsek za transport će vam verovatno reći
koliko kilometara puteva održavaju.
Uprava transporta Metropolitena pohvaliće se koliko pruge postoji.
Većina gradskih agencija daje statistiku.
Ovo je izveštaj za ovu godinu
od Komisije za taksije i limuzine
iz kog vidimo da postoji 13 500 taksija u Njujorku.
Interesantno, zar ne?
Da li ste razmišljali odakle ove brojke?
Kako bi ove brojke postojale, neko iz gradske agencije
mora da zastane i kaže da je ovo broj koji neko želi da zna.
Ovo je broj koji naši građani žele.
Hajde da se vratimo sirovim podacima
koje oni broje, dodaju, proračunavaju
i onda objave izveštaje,
a u tim izveštajima se nalaze ovakve brojke.
Problem je u tome, kako oni znaju sva naša pitanja?
Imamo ih mnogo.
U stvari, na neki način postoji neograničen broj pitanja
koja postavljamo o našem gradu.
Agencije nas ne mogu ispratiti.
Tako da paradigma ne radi kako treba i zakonodavci shvataju to
zato što je u 2012. gradonačelnik Blumberg potpisao zakon koji on zove
najambicioznijim i najobuhvatnijim zakonodavnim aktom o podacima u zemlji.
On je u pravu na mnogo načina.
U poslednje dve godine, grad je objavio 1000 skupova datoteka
na našem otvorenom portalu za podatke,
što je zaista odlično.
Tako da možete otići na sajt i pogledati ovakav podatak
i umesto brojanja taksija,
možemo postavljati različita pitanja.
Tako da ja imam pitanje.
Kada je najveća gužva u Njujorku?
Krajnje napadno pitanje. Kada je tačno najveća gužva?
I kažem sebi onda da ovi taksiji nisu samo brojke,
to su GPS odašiljači koji voze našim ulicama
snimajući svaku svoju vožnju.
Postoje podaci i ja sam pregledao te spise,
napravivši proračun prosečne brzine taksista tokom dana u Njujorku.
Možete videti da od ponoći do oko 5:18 ujutru
brzina raste i da se nakon toga stvari menjaju
i sve postaje sporije i sporije do oko 8:35 ujutru
kada voze oko 17 kilometara na čas.
Prosečan taksi vozi tom brzinom po gradskim ulicama.
Ispadne da ostane pri toj brzini
tokom celog dana.
(Smeh)
Kako sam kazao, izgleda da nema saobraćajnog špica u Njujorku.
Postoji samo dnevni špic.
To ima smisla i to je važno iz više razloga.
Ukoliko ste organizator transporta, važno je da ovo znate.
Ali ako treba negde brzo da stignete,
sada znate da treba da namestite alarm na 4:45 ujutru i na konju ste.
Njujork, zar ne?
Ali postoji priča iza toga.
Ispostavlja se da podaci nisu bili prosto dostupni.
To je pošlo od nečega što se zove Zahtev za zakon o slobodi informacija,
ili FOIL zahtev.
Ovaj formular možete naći na stranici Komisije za taksije i limuzine.
Kako biste dobili pristup podacima, potrebno vam je ovo.
Popunite i obavestiće vas.
Tip po imenu Kris Vong je to uradio.
Kris je tamo otišao i rekli su mu:
"Donesite nov hard disk u kancelariju,
ostavite ga na pet sati i prebacićemo vam te podatke."
Eto odakle ovi podaci.
Sad, Kris je osoba koja je htela da ih objavi
i tako su oni osvanuli na internetu i eto odakle je ovaj grafikon.
Činjenica da postoji je neverovatna. Ovi GPS prijemnici - stvarno sjajno.
Ali sama činjenica da građani nose diskove
i grabe podatke od agencija da bi ih objavili -
već su nekako ti podaci javni, možete do njih doći,
ali te nisu javni, te jesu.
Ali možemo više učiniti kao grad.
Ne moraju naši građani da šetaju okolo sa hard diskovima.
Sad, nije sve obuhvaćeno FOIL inicijativom.
Evo mape najopasnijih njujorških raskrsnica
na osnovu nesreća biciklista.
Crvene zone su najopasnije.
Mapa pokazuje istočnu stranu Menhetna,
posebno donje delove u kojima su biciklističke nesreće češće.
To ima smisla
zato što ima više biciklista koji prelaze mostove tamo.
Ali vredi proučiti ključne tačke.
To je Vilijamzburg, to je Ruzveltova avenija u Kvinsu.
To je vrsta podataka potrebna za Nultu viziju.
To je ono što upravo tražimo.
Ali postoji priča iza tih podataka.
Ti se podaci nisu sami pojavili.
Koliko vas poznaje ovaj logo?
Da, vidim neke podignute ruke.
Da li ste ikada pokušali da iskopirate nešto iz PDF-a
i dešifrujete to?
Sad vidim više ruku.
Više vas je nešto kopiralo nego što prepoznaje logo. To mi se sviđa.
Podaci koje ste upravo videli su smešteni u PDF-u.
U stvari, stotine, stotine i stotine stranica u PDF-u
koje je naša policija objavila
a kako bi im pristupili, ili morate da kopirate i lepite
stotinama sati
ili biste mogli biti Džon Kraus.
Džon Kraus nije hteo
da kopira podatke. On je napisao program.
Zove se NYPD Crash Data Band-Aid
i odlazi na sajt policije kako bi preuzeo PDF datoteke.
Svakog dana bi pretraživao, našao PDF fajl i preuzeo ga.
Zatim bi pokrenuo neki program koji otvara PDF
i ostavlja čisti tekst.
Potom bi podatke objavio na internetu da bi ljudi mogli praviti ovakve mape.
Činjenica da imamo podatke ovde i da im možemo pristupiti -
usput, svaka nesreća je kolona u ovoj tabeli.
Možete zamisliti koliko je to fajlova.
Sjajno je što možemo da im pristupimo,
ali hajde da ne budu u PDF-formatu,
zato što onda građani moraju da programiraju čitače.
Nije dobro da građani gube vreme,
a mi kao grad možemo bolje od toga.
Sad, dobre su vesti da je administracija De Blazija
objavila podatke pre nekoliko meseci,
tako da im sad možemo pristupiti,
mada je velika količina podataka i dalje zaglavljena u PDF-u.
Na primer, podaci o stopi kriminala su i dalje u tom formatu.
Ne samo ti podaci, već i naš budžet.
Podaci o budžetu su dostupni samo u PDF formatu.
Nismo samo mi ti koji ga ne mogu analizirati,
već i naši zakonodavci koji su glasali za njega,
mogu ga dobiti samo u PDF-u.
Tako naši zakonodavci ne mogu analizirati budžet koji treba da donesu.
Smatram da mi kao grad možemo učiniti nešto bolje od toga.
Sad, postoje brojni podaci koji nisu skriveni u PDF-u.
Primer toga je mapa koju sam izradio.
Ovo je jedan od najprljavijih njujorških kanala.
Kako da izmerim prljavštinu?
Pomalo je čudno,
ali kada pogledam nivo fekalnog koliforma
koji je mera fekalnog otpada u svakom našem kanalu.
Što je veći krug, to je prljavija voda.
Tako da je u velikim krugovima prljava voda, dok su mali čistiji.
Ovo što vidite su kanali u unutrašnjosti.
Grad je ove podatke pet godina prikupljao.
Kanali u unutrašnjosti su uglavnom prljaviji.
Ima smisla, zar ne?
Veći su prljaviji. Iz toga sam naučio nekoliko stvari.
Prvo, nikad ne plivajte u onom što se naziva potokom ili kanalom.
Drugo, pronašao sam najprljaviji njujorški kanal
ovim merenjem, samo jednim merenjem.
Radi se o Koni Ajlend Kriku, što nije srećom Koni Ajlend u kom plivate.
Ovaj je na drugoj strani.
Ali na prvom je 94% uzoraka uzetih tokom pet godina
imalo tako visok nivo fekalija
da bi po državnom zakonu bilo ilegalno plivati u toj vodi.
Ovakav podatak neće biti
naduvan u gradskom izveštaju, tačno?
Neće biti na prvoj stranici nyc.gov.
Nećete ih tamo videti,
ali činjenica da možemo da dođemo do tih podataka je sjajna.
Ali da kažem ponovo, to nije prelako
zato što ovi podaci nisu u javnoj bazi podataka.
Kada biste otvorili javnu bazu podataka,
to je samo mali deo njih, godina ili par meseci.
Bili su u stvari na sajtu Odseka za zaštitu okoline.
Svaki od ovih linkova je tabela u Ekselu, a svaka Eksel tabela je drugačija.
Svaki naslov je različit: kopirate ga, prenosite, reorganizujete.
Super je kada to radite i pravite mape, ali još jednom,
mi to možemo bolje kao grad, mi možemo normalizovati stvari.
Mi dostižemo to zato što postoji sajt koji je Sokrata napravila
i koji se zove Otvoreni portal Njujorka.
Ovo je bilo 1100 datoteka koje ne pate
od stvari koje sam ovde naveo,
a taj broj raste, što je odlično.
Možete preuzeti podatke u bilo kom formatu poput CSV-a, PDF-a ili Eksela.
Šta god želeli, možete preuzeti podatke na taj način.
Problem je što kada to uradite,
otkrićete da svaka agencija drukčije kodira svoje adrese.
Tako da je jedno naziv ulice, raskrsnice,
opštine, adrese zgrade.
Još jednom trošite vreme čak i kada imate ovaj portal,
trošite vreme sređujući adrese.
A to nije najprikladnije trošenje vremena građana.
Možemo to bolje uraditi kao grad.
Možemo standardizovati adrese.
Ako to uradimo, dobićemo ovakve mape.
Ovo je mapa njujorških nadzemnih hidranata,
ali ne bilo kakvih nadzemnih hidranata.
Ovo su 250 najboljih hidranata što se tiče plaćanja kazni za parking.
(Smeh)
Naučio sam nekoliko stvari sa ove mape i zaista je volim.
Pod jedan: ne parkirajte se na Aper Istu.
Jednostavno nemojte. Gde god se vi parkirali, dobićete kartu za hidrante.
Pod dva: pronašao sam dva najprofitnija njujorška hidranta,
a oni su na nižem Ist Sajdu.
Donose više od 55 000 dolara godišnje naplatom parkinga.
Delovalo mi je čudno kada sam to primetio,
tako da sam malo kopao i ispalo je da postoji hidrant
i proširenje za parkiranje
što je oko 2 metra prostora za hodanje,
i mesto za parkiranje.
Tako su se pojavili ovi automobili, a hidrant -
"Ima mesta ovde koliko hoćete, meni je ok",
dok u stvari za automobile postoji obeleženo mesto za parkiranje.
Tamo bi parkirali, dok se policija sa tim ne bi složila
i naplatila im kaznu.
Nisam samo ja bio taj koji je pronašao kaznu za parking.
Ovde je Guglov automobil koji prolazi
i nalazi istu kaznu za parking.
O ovome sam pisao na svom blogu, I Quant NY, i Odeljenje za saobraćaj
je odgovorilo i rekli su:
"Iako Odeljenje za saobraćaj nije dobilo nikakve zvanične žalbe za ovu lokaciju,
razmotrićemo oznake na putu i napraviti neophodne izmene."
Pomislio sam da je to tipičan odgovor vlasti,
i nastavio sam sa svojim životom.
Ali nekoliko nedelja kasnije, desilo se nešto neverovatno.
Prefarbali su to mesto
i na sekund sam pomislio da sam video budućnost otvorenih podataka,
jer razmislite o tome šta se ovde desilo.
Godinama su se na ovom mestu naplaćivale kazne i bilo je zbunjujuće,
a onda je građanin otkrio nešto, to rekao gradu i za nekoliko nedelja
problem je bio rešen.
To je neverovatno. Dosta ljudi vidi otvorene podatke kao vrstu čuvara.
Ne radi se o tome, već o partnerstvu.
Možemo osnažiti svoje građane da budu bolji partneri vladi
i to nije tako teško.
Samo je potrebno nekoliko promena.
Ukoliko zahtevate podatke,
ukoliko vidite da ljudi stalno od vas zahtevaju podatke,
to je znak da treba da budu javni.
A ako ste javna agencija koja postavlja PDF dokument,
donesimo zakon koji zahteva od vas da ga postavite sa pratećim podacima
zato što ti podaci dolaze odnekud.
Ne znam odakle, ali odnekud
i možete ih postaviti sa PDF-om.
I hajde da usvojimo i delimo neke standarde o otvorenim podacima.
Počnimo sa adresama ovde u Njujorku.
Počnimo samo da normalizujemo naše adrese.
Njujork vodi što se tiče otvorenih podataka.
Uprkos svemu, mi smo na vrhu što se tiče otvorenih podataka
i ako počnemo da normalizujemo stvari i odredimo standard za otvorene podatke,
drugi će nas pratiti - država, a možda i savezna vlada.
Mogle bi da nas prate i druge države
i nismo tako daleko od vremena gde biste mogli da napišete program
i mapirate informacije iz 100 država.
To nije naučna fantastika. Zapravo smo veoma blizu.
Usput, koga osnažujemo ovim?
Nisu to samo Džon Kraus i Kris Vong.
Postoji stotine sastanaka koji se sada dešavaju u Njujorku,
aktivnih sastanaka.
Postoji hiljade ljudi koji posećuju ove sastanke.
Ti ljudi dolaze nakon posla i tokom vikenda
i posećuju ove sastanke da bi videli velike podatke
i načinili naš grad boljim mestom.
Grupe poput BetaNYC, koja je prošle nedelje objavila citygram.nyc
koji vam omogućava da se pretplatite na servis za žalbe
oko vašeg doma ili kancelarije.
Ukucate svoju adresu, dobijete lokalne žalbe.
Nije samo zajednica informatičara koja je uključena ovde.
Tu su i arhitekte, poput studenata kojima predajem na Pretu.
To su pravni zastupnici, to su svi,
građani iz raznih pozadina.
I uz male, postepene promene,
možemo osloboditi strast i mogućnosti naših građana
da iskoriste otvorene podatke i načine naš grad još boljim,
bez obzira da li je to jedan po jedan komplet podataka ili po parking mesto.
Hvala vam.
(Aplauz)