Séf vagyok
és ételszakértő is,
de tanárcsaládból származom.
Nővérem fejlesztő pedagógus Chicagóban.
Édesapám 25 évnyi tanítás után most ment nyugdíjba.
Nagynéném és nagybátyám is tanárok voltak.
Minden unokatestvérem tanár.
A családban rajtam kívül mindenki tanár.
Arra tanítottak, hogy ha helyes válaszokat akarok kapni,
akkor helyes kérdéseket kell föltennem.
Mi a helyes kérdés arról,
hogy miképpen javíthatunk gyermekeink tanulmányi eredményein?
Nyilvánvaló, hogy számos fontos kérdés van.
De talán nem is rossz ezzel kezdeni:
Mi lehet az összefüggés
a gyermek agyának fejlesztése
és a teste növekedése között?
Mit várhatunk el a gyermekeinktől,
ha ételeik tele vannak cukorral, és nincs bennük semmi tápláló?
Mit tanulhatnak akkor,
ha testük gyakorlatilag éhezik?
Az iskolákba rengeteg pénzt fektetünk be,
de álljunk meg, és tegyük föl a kérdést:
valóban hozzájárulunk gyermekeink sikeréhez?
Pár éve
a "Chopped" szakácsversenyen zsűriztem.
Négy szakács titokzatos hozzávalókat fölhasználva küzdött,
hogy bebizonyítsa, ki a legjobb közülük.
De a versenynek érdekes sajátossága volt...
Négy túlbuzgó szakács helyett, akik próbálnak rivaldafénybe kerülni
– amihez én semmit sem konyítok –,
(Nevetés)
iskolai szakácsok versenyeztek.
Olyan asszonyok, akiket mi valaha csak menzás néniknek neveztünk;
de hívjuk őket inkább iskolai séfeknek.
Az asszonyok – az isten is megáldja őket –
naponta több ezer gyerekre főznek:
reggelit és ebédet, és az ebédet 2,68 dollárból hozzák ki,
miközben csak a nyersanyag egy dollárba kerül.
Ez alkalommal
a főfogás rejtélyes eleme a kinoa, a rizsparéj volt.
Tudom, rég volt,
hogy önök iskolai ebédet ettek,
s azóta sokat tettünk a táplálkozásért,
de a kinoa még nem épült be az iskolai menzák étrendjébe.
(Nevetés)
Embert próbáló feladat volt.
De egy Cheryl Barbara nevű hölgy
felejthetetlen fogást készített.
Cheryl élelmezésvezető
az egyik connecticuti középiskolában.
Finom tésztát főzött.
Csodás volt.
Pappardellét készített olasz mártással,
kelkáposztával és parmezánsajttal.
Finom volt, mint egy éttermi színvonalú fogás, kivéve,...
hogy nyers kinoát szórt
az ételbe.
Különös megoldás,
és kifejezetten ropogós volt.
(Nevetés)
Rámutattam, hogy melléfogott, ahogy a tévéadás zsűrijéhez illik,
és tudakoltam a választása okát.
Cheryl így felelt: "Először is, fogalmam sincs, mi az a kinoa.
(Nevetés)
De azt tudom, hogy ma hétfő van,
és az iskolámban hétfőnként
mindig tésztát főzök."
Cheryl elmagyarázta, hogy iskolásai közül sokan
semmit sem esznek a hétvégeken.
Nem esznek szombaton.
Nem esznek vasárnap sem.
Azért főzött tésztát, mert biztosra akart menni,
hogy amit főz, a gyerekek meg is eszik.
Valami olyan, ami megtölti a bendőjüket.
Valami laktató – mondta.
Cheryl elmondta, hogy hétfőre
a gyerekek szeme már annyira kopog az éhségtől,
hogy képtelenek figyelni a tanulásra.
Csakis az evés jár a fejükben.
Semmi más.
Sajnos, a statisztika is ezt igazolja.
Nézzük a gyerek szemszögéből.
Összpontosítsunk
a nap legfontosabb étkezésére, a reggelire.
Ő itt Allison.
12 éves,
borotvaéles eszű,
fizikus szeretne lenni.
Ha iskolájában minden gyermek
tápláló reggelit kap,
a következő történik.
Esélye, hogy tápláló reggelit kap,
amelyben gyümölcs, tej, s csak kevés cukor meg só van,
lényegesen megnő.
Allison kevésbé hízik el, mint egy átlagos gyerek.
Ritkábban fog betegeskedni.
Kevesebb szorongást vagy depressziót fog tapasztalni.
Jobb lesz a magatartása.
Kevesebbet hiányzik, és ritkábban késik el.
Miért?
Mert jó étel várja az iskolában.
Allison összességében jobb egészségnek örvend,
mint az átlagos iskolás.
De mi lesz azzal a gyerekkel,
akit nem vár tápláló reggeli?
Ő itt Tommy.
Ő is 12 éves. Ragyogó gyerek.
Orvos szeretne lenni.
Tommy már az óvodában is
gyenge volt matekból.
Harmadikos korára
matek és olvasás érdemjegyei gyengék lettek.
11 éves korára
több mint valószínű, hogy osztályt kell ismételnie.
Kutatások kimutatják, hogy a tartalmas táplálékhoz nem jutó gyerekek
– konkrétan reggelente –
kognitív funkciója általában rossz.
Mennyire általános e probléma?
Sajnos, széles körben jellemző.
Két statisztikát idézek,
amelyek mintha a végletekről szólnának,
de csupán az érem két oldalát mutatják be.
Egyrészt, hat közül
egy amerikainak bizonytalan az étkezése,
ez 16 millió gyereket érint; 20%-uknak
bizonytalan az étkezése,
Csak New York városában
474 000 18 éven aluli éhezik minden évben.
Őrület!
Másrészt,
a táplálkozás a fő oka a megelőzhető haláleseteknek és betegségeknek
az USA-ban.
A szóban forgó gyerekek harmada
cukorbeteg lesz élete során.
Nehéz fölfogni, de így igaz:
gyakran ugyanazokról a gyerekekről van szó.
Eltelnek az egészségtelen olcsó kalóriákkal,
amelyekbe lépten-nyomon belebotlanak; családjuk ezeket engedheti meg magának.
De hó végére
elfogynak az élelmiszerjegyek, vagy a munkaidő megrövidül,
és nem marad pénzük élelemre.
Képesnek kell lennünk a probléma megoldására, nem?
Ismerjük a válaszokat.
A Fehér Házban végzett munkám részeként programot indítottunk,
hogy minden iskola, ahol a szegény gyerekek aránya 40%-nál több,
reggelit és ebédet adhasson nekik.
Ingyen.
A program hihetetlenül sikeres lett,
mert segített átlépnünk egy bonyolult határt:
hogy a gyerekek kiadósan reggelizzenek.
De ez egyben stigmatizált is.
Ugyanis, tanítás előtt kapják a reggelit,
és csak a szegény gyerekek.
Mindenki tudta, ki a szegény, kinek kell kormányzati segítség.
Minden gyerek, függetlenül attól, szülei mennyit keresnek,
nagyon büszke.
Mi történt?
A programot bevezető iskolákban
a matek és olvasás érdemjegyek 17,5%-kal javultak.
17,5%-kal!
Kutatások rámutatnak, hogy a kiadósan és táplálóan reggeliző gyerekek esélye,
hogy befejezik az iskolát, 20%-kal nő.
20%-kal!
Ha a gyerekeknek olyan táplálékot adunk, amelyre szükségük van,
megadjuk nekik a fejlődés esélyét,
mind az osztályban, mind tanításon kívül.
Nem muszáj nekem hinniük,
beszéljenek inkább Donna Martinnal.
Szeretem Donna Martint.
Élelmezésvezető a Georgia állambéli
Burke megyei Waynesboróban.
Burke megye az ötödik legszegényebb államunk
egyik legszegényebb körzete.
Donna diákjainak kb. 100%-a a szegénységi szinten vagy alatta él.
Pár éve Donna
úgy döntött, hogy az új előírások jó lehetőséget kínálnak,
hogy felülvizsgálja étrendjének minőségét.
Följavította gyümölccsel, zöldséggel, gabonamagokkal.
Minden gyereket reggeliztetett.
Vacsoraprogramot indított.
Miért?
Sok tanuló nem kap otthon vacsorát.
Mi lett az eredmény?
A gyerekeknek ízlett az étel.
Ízlett a jobb táplálék,
tetszett nekik, hogy nem éhesek.
De Donnának váratlan helyről akadt a legnagyobb támogatója.
Eric Parkernek hívták,
ő a Burke County Bears futballcsapat vezetőedzője.
Parker éveken keresztül középszerű csapatokat edzett.
A Bears gyakran végzett a középmezőnyben;
nagy szomorúság ez az egyik legszenvedélyesebb
futballszerető államban.
De az évben, amikor Donna módosította a menüt,
a Bears nemcsak a csoportjában győzött,
hanem az állami bajnokságot is megnyerte:
rommá verte a Peach megyei Trojanst
28:14-re.
(Nevetés)
Parker szerint
a bajnoki cím Donna Martin érdeme.
Ha gyerekeinknek teljes táplálékot adunk,
fejlődni fognak.
Táplálásuk nemcsak a Cheryl Barbarák
és a Donna Martinok dolga,
hanem mindannyiunké.
A gyerekek jó táplálása csak a kiinduló pont.
Amiről beszéltem,
csak az egyik modell a sok nyomasztó probléma megoldására.
Ha azt a célt tartjuk szem előtt, hogy rendesen táplálkozzunk,
világunk stabilabbá és biztonságosabbá válik;
lényegesen megjavíthatjuk gazdasági termelékenységünket,
átalakíthatjuk egészségügyi rendszerünket,
és elérhetjük, hogy a Föld kincsei
fennmaradjanak a jövő nemzedékeinek.
Az élelmezés az a terület, amelyben a közös erőfeszítésnek
a legnagyobb hatása lehet.
Tegyük föl magunknak: Mi a helyes kérdés?
Mi történik,
ha táplálóbb, fenntartható módon előállított élelmiszert fogyasztunk?
Mi lesz a hatása?
Cheryl Barbara,
Donna Martin,
Parker edző és a Burke megyei Bears
szerintem tudják a választ.
Nagyon szépen köszönöm.
(Taps)