Toto je rieka.
Toto je prúd.
Toto je rieka.
Deje sa to v celej krajine.
Existujú desiatky tisícok kilometrov
odvodnených tokov v Spojených štátoch.
Na tejto mape
farebné plochy predstavujú problémy s vodou.
Podobné problémy sa objavujú aj na východe.
Príčiny sa líšia od štátu k štátu,
predovšetkým v detailoch.
Existuje viac ako 6 000 kilometrov vyschnutých riek
iba v samotnej Montane.
Normálne živia ryby a ostatnú divokú zver.
Sú žilami ekosystému,
stále častejšie však prázdnymi žilami.
Chcem vám povedať príbeh
o jednom z týchto prúdov,
pretože ide o pravzor väčšieho príbehu.
Toto je Prickly Pear Creek.
Tečie cez obývanú oblasť
od Východnej Heleny k jazeru Helena.
Žijú v ňom divoké ryby
vrátane pstruha žltohrdlého, potočného
a pstruha dúhového.
Skoro každý rok
už viac ako sto rokov
to v lete vyzerá takto.
Ako sme sa k tomu dostali?
Začalo to koncom 19. storočia,
keď ľudia začali osídľovať miesta ako Montana.
V skratke, bola tam veľa vody
a málo ľudí.
Ale akonáhle sa začalo objavovať viac ľudí so záujmom o vodu,
starousadlíci boli trochu znepokojení,
a v roku 1865 v Montane vznikol prvý vodný zákon.
V podstate hovoril, že všetci v blízkosti vodného toku
ho majú právo využívať.
Prekvapivo sa objavilo veľa ľudí túžiacich po prístupe k vode
a obyvateľov, ktorí tam bol skôr,
to natoľko zneistilo, že povolali svojich právnikov.
Došlo k dvom precedentným sporom
v rokoch 1870 a 1872
a oba sa týkali Prickly Pear Creeku.
A v roku 1921,
Najvyšší súd v Montane
rozhodol v prípade Prickly Pear,
že ľudia, ktorí tu boli skôr
majú prednostné či seniórske vodné práva.
Tieto prednostné vodné práva sú kľúčové.
Problémom je, že všade na západe to teraz
vyzerá nejako takto.
Niektoré z týchto potokov
nesú bremeno na 50 až 100-krát viac vody,
ako v nich v skutočností prúdi.
Naviac vlastníkom prednostných práv
hrozí, že keď sa práva nebudú využívať,
prídu o ne
spolu s ekonomickou hodnotou s nimi spojenou.
Takže nemajú žiadny motív šetriť.
Takže nejde iba o problém týkajúci sa počtu ľudí,
samotný systém odrádza od šetrnosti,
pretože pokiaľ svoje právo nevyužívate, prídete oň.
Takže po desaťročných sporoch
a so 140 ročnou skúsenosťou
sme sa nikam nepohli.
Je to nefunkčný systém.
Nevyplatí sa šetriť,
pretože pokiaľ svoje prednostné právo na vodu
nevyužívate, prídete oň.
Predpokladám, že tušíte, že toto bolo významným podnetom sporov
medzi poľnohospodárskymi a environmentálnymi komunitami.
Tak... chystám sa to teraz zmeniť.
Väčšina z vás si rada vypočuje,
že zvyšok prezentácie je zadarmo.
A niektorí z vás si dokonca ešte radšej vypočuje, že zahŕňa pivo.
(smiech)
V celej krajine sa niečo deje:
firmy sa začínajú zaujímať
o svoju vodnú stopu.
Zaujímajú sa o zabezpečenie adekvátneho prísunu vody,
snažia sa byť efektívni pri jej spotrebe
a starajú sa o to, ako ich využívanie vody
ovplyvňuje vnímanie ich značky.
Aj keď sa jedná o národný problém,
poviem vám iný príbeh z Montany,
ktorý zahrňa pivo.
Stavím sa, že ste netušili, že spotreba je okolo 2,5 litra vody
na výrobu pol litra piva.
Keď do toho zahrniete aj vysušovanie,
je na pol litra piva potrebých viac ako 50 litrov vody.
Pivovary v Montane
síce urobili veľa
pre zníženie svojej spotreby vody,
ale stále jej potrebujú milióny litrov.
Chcem povedať, v pivu je voda.
Čo teda môžu robiť
týkajúc sa tohto zvyšku vodnej stopy,
ktorá má vážne dopady
na ekosystém?
Tieto ekosystémy sú veľmi dôležité
pre pivovary v Montane a ich zákazníkov.
Nakoniec, existuje silný vzťah
medzi vodou a rybárčením.
A pre niektorých existuje silný vzťah
medzi rybárčenim a pivom.
(smiech)
Montanské pivovary a ich zákaznícu sú znepokojení
a hľadajú spôsoby, ako sa s tým problémom vysporiadať.
Ako sa teda môžu vysporiadať so zvyšnou vodnou stopou?
Spomeňte si na Prickly Pear.
Doposiaľ sa
kontrola komerčného využívania vody
obmedzovala na meranie a znižovanie.
My navrhujeme, aby ďalším krokom
bola obnova.
Spomeňte si na Prickly Pear
Je to nefunkčný systém.
Ste odradzovaný od šetrnej spotreby,
pretože akonáhle nevyužívate svoje právo na vodu, prídete oň.
Rozhodli sme sa teda tieto dva svety spojiť –
svet spoločností
s ich vodnými stopami,
a svet farmárov
s prednostnými právami na vodu v týchto potokoch.
V niektorých štátoch
môžu držitelia prednostných práv
nechať vodu proste prúdiť,
zatiaľ čo je legálne chránená pred ostatnými,
a udržať si pritom svoje právo.
Potom všetkom,
sú to ich vodné práva
a ak ich chcú využiť k tomu,
aby pomohli k rozmnožovaniu rýb v potoku,
je to ich právo tak učiniť.
Nemajú k tomu samozrejme žiadny motív.
Takže spoluprácou s miestnymi vodnými kartelmi
sme vytvorili k tomu motiváciu.
Platíme im za to, že nechajú vodu v potoku.
To sa deje práve tu.
Jedinec učinil rozhodnutie
a uzatvára svoj odber,
čím necháva vodu v potoku.
Nestráca svoje právo na vodu,
iba sa rozhoduje využiť toto právo,
alebo jeho časť,
na potok namiesto na zavlažovanie svojej pôdy.
A pretože je držiteľom prednostného práva,
môže vodu v potoku chrániť pred ostatnými užívateľmi.
Ok?
Dostáva zaplatené za ponechanie vody v potoku.
Tento chlap meria vodu,
ktorá je ponechaná v potoku.
My potom tu nameranú vodu vezmeme
a rozdelíme je na tisíclitrové časti.
Každá časť dostane sériové číslo a certifikát.
Pivovary a ďalšie firmy
si tieto certifikáty kupujú
ako spôsob, ako vrátiť vodu
do týchto poškodených ekosystémov.
Pivovary platia
za obnovenie prúdu v potoku.
Je to jednoduchý, nie veľmi drahý
a merateľný spôsob,
ako vrátiť vodu do týchto poškodených ekosystémov,
ktorý dáva farmárom možnosť ekonomickej voľby
a podnikom znepokojeným ich vodnou stopou
možnosť sa s ňou poľahky vysporiadať.
Po 140 rokoch konfliktov
a 100 rokoch vyschnutých potokov,
a okolnostiach, ktoré súdy ani regulácia
nevyriešili,
sme prišli s tržným –
kupcov a predajcov spojujúcim riešením -
riešením, ktoré sa zaobíde bez súdov.
Dávame
ľudom znepokojeným ich vodnou stopou
skutočnú príležitosť
priniesť vodu tam, kde je jej najviac treba,
do týchto poničených ekosystémov,
zatiaľ čo súčasne
dávame farmárom
zmysluplnú ekonomickú voľbu
ako využiť svoju vodu.
Tieto transakcie vytvárajú spojencov, nie nepriateľov.
Ľudí skôr združujú ako rozdeľujú.
A poskytujú potrebnú ekonomickú podporu vidieckym komunitám.
A hlavne, to funguje!
Navrátili sme viac ako 15 miliárd litrov vody
do zničených ekosystémov.
Spojili sme držiteľov prednostných práv
s pivovarmi v Montane,
s hotelmi a výrobcami čaju v Oregone,
a s hi-tech spoločnosťami, ktoré využívajú veľké množstvo vody na juhozápade.
Keď umožňujeme tieto prepojenia,
môžeme – a aj to robíme –
zmeniť toto v toto.
Ďakujem.
(potlesk)