Jsme v Bruselu a díváme se na
jedno z revolučních pláten Jacques-Louise Davida.
Tohle je "Smrt Marata."
Revoluční ve dvou smyslech.
Revoluční v tom, že byl namalován
během Francouzské revoluce, která začala v roce 1789.
Francie se stala republikou v roce 1792.
A David tady připomíná hrdinu revoluce.
Revoluční je na něm ale také to, že znázorňuje
dobovou událost.
Předtím David maloval
výjevy z klasické antiky.
Na počátku revoluce
se David stal členem klubu Jakobínů.
Byli to ti nejagresivnější
a nejradikálnější revolucionáři.
Sám David měl celkem blízko
k vůdci jakobínů, k Robespierrovi.
David dal svůj hlas stětí
krále Ludvíka XVI.
Jeho podpis je na dokumentech
pro zatčení a popravu členů aristokracie,
lidí, kteří se stavěli proti revoluci.
Takže David byl skutečně v centru dění.
Byl ve vládě, která podporovala revoluci.
Pomohl rozpustit Královskou akademii umění.
A v podstatě byl vyslancem propagandy,
protože šířil ideály revoluce skrz obrazy.
Takovými jako tenhle.
Revoluční vláda ho požádala, aby vytvořil
sérii tří obrazů, které
oslavují nové mučedníky.
Ne ty křesťanské, ale
mučedníky revoluce.
Tenhle posun od křesťanského mučedníka
směrem k politickému je důležitý.
Máme tu přicházející konec
monarchistického světa,
světa "starého režimu"
s absolutistickým vládcem,
a počátky nové republiky.
Počátky světa, kde se lidé
budou podílet na vládě.
Francouzskou revoluci inspirovala,
alespoň tedy z části, americká revoluce
jen o pár let dříve.
Ale Francie oscilovala mezi
republikány a roajalisty
i v dalším století.
Royalistka jménem Charlotte Corday,
žena, která věřila v monarchii
s absolutistickým vedením,
se setkala s Maratem, vůdcem revoluce.
S pomocí léčky ho zavraždila v jeho vlastní vaně.
Vidíte nůž, který použila,
aby ho pobodala, leží v levém spodním rohu obrazu.
A dopis, pomocí kterého se dostala dovnitř a
který měl Marat u sebe.
Byl vydavatel, takže jeho role
v revoluci byla důležitá,
pomáhal totiž rozšiřovat revoluční myšlenky
a shromažďovat lidi.
Drží v ruce dopis, který použila
aby se dostala dovnitř.
David nám ukazuje, "podívejte se jak proradná ta žena byla."
"Přelstila Marata, který byl nevinný, dobrý."
"Pracoval pro republiku, pro Francouzskou revoluci."
"A pak přišla ona a brutálně ho pobodala."
Je tu extrémní kontrast
mezi její falší a jeho urozeností.
On je ideál krásy.
Víme, že byl znetvořen kožní chorobou, která
způsobila, že musel strávit několik hodin denně ve vaně.
Tady po tom není ani stopy.
A jeho póza nám připomíná Pietu,
obraz Krista, který byl právě
sundán z kříže a nad kterým lidé truchlí.
Takže ta myšlenka, že mučedník pro revoluci
nahrazuje mučedníka křesťanského
je provedena velmi jasně.
Byla to klíčová myšlenka revoluce.
Rozbourat nejen monarchii,
ale také církev.
A zesvětštit život ve Francii.
Vidíme to i v tom, že byl vytvořen
nový kalendář revoluce.
A David napsal pod svůj podpis "Rok druhý".
Takže nejsme v roce 1793, ale v roce dva revoluce.
Je to nahrazování starého světa
novým revolučním řádem
pro novou francouzskou republiku.
Myšlenka racionalismu byla
násilím zavedena.
Namísto starších, tradičních měření byl například
úplně poprvé zaveden racionálnější
metrický systém.
Je to doba Osvícenství,
doba racionálního uvažování,
víry v empirické pozorování
oproti pověrám a církevním tradicím.
A tohle je obraz,
který je celý o pozorování.
Tento zajímavý kontrast mezi
specifičností popředí,
hlavně bedny, na které je napsáno jeho jméno,
a připsáno "Maratovi",
a neurčitými, volnými tahy štětcem
v pozadí, které vypadá skoro nedodělané.
Působí to tak jemně, nadýchaně, hřejivě.
Marata obraz izoluje,
soustředí všechnu pozornost na něj.
Ale jak se rozhlédnu
po ostatních obrazech v muzeu,
všimnu si, že v horní části
jednoho obrazu jsou andělé.
A David tohle už nechce.
Nová ikonografie se ale ještě nevyvinula.
Takže místo toho máme světlejší pole
v pravém horním rohu,
které kontrastuje s Maratovým tělem v levém spodním rohu.
A jaké to je tělo!
Ta anatomie, ty svaly okolo ramene
a paže a klíční kost.
Vidíme zde neoklasicistní zájem
o studium anatomie,
protože to maloval velmi opatrně
a věnoval hodně pozornosti obrysům
přičemž modeloval efekty světla a tmy.
Co mě nejvíce zasáhlo je strohost.
V přímém kontrastu k luxusním interiérům
rokokových obrazů o životě
aristokracie, což byl jejich
hlavní námět.
Tady máme jednoznačně strohý interiér.
Sparťanský, žádný složitý nábytek a zlato.
David nám chce říct, "toto je člověk,
který žil podle republikánských ideálů
revoluce."
A vypadá to, že tyto ideály přetrvají navěky.
Ale brzy se revolucionáři obrátí navzájem proti sobě.
A David bude za svoji
účast v revoluci uvězněn.
A poté se stane prvním malířem Napoleona,
který bude francouzským císařem.
A historici umění
pohlédnou na jeho kariéru a řeknou,
Kde byly ty jeho zásady?
Kde byla jeho věrnost?
Věřil doopravdy
ideálům revoluce?
A pak se stal příznivcem Napoleona
a tyto hodnoty opustil?
Nebo byl politickým žoldnéřem?
Opravdu bral zakázky
od kohokoliv, kdo byl zrovna
u moci?
Je těžké dívat se na Smrt Marata
a nevidět muže, který byl přesvědčený
o důležitosti ideálů revoluce.