Sedela sam sa svojim devojčicama
i Džoj je rekla:
"Dođavola, volela bih da me ostavi na miru.
Moj tata, stalno me zove."
"Srećna si što te uopšte zove," rekla je Jasmin.
"Nisam čula svog oca već godinama."
U tom trenutku, znala sam da je devojkama potreban način
da se spoje sa svojim očevima.
U "Camp Diva", mojoj neprofitnoj organizaciji,
imamo ovakve ragovore stalno,
kao način da pomognemo devojkama afričkog porekla
da se pripreme za put ka sazrevanju.
Ovim devojkama je samo bio potreban
način da pozovu svoje očeve u živote
po njihovim uslovima.
I tako sam pitala devojke:
"Kako možemo da pomognemo ostalim devojkama
da razviju jednu zdravu vezu sa svojim očevima?"
"Da organizujemo igranku," viknula je jedna devojka
i ostale devojke su je brzo podržale.
Počele su da sanjaju o dekoracijama,
pozivnicama, haljinama koje će nositi,
i šta bi mogli njihovi očevi mogli da nose, a šta ne. (Smeh)
Priča je pokrenuta pre nego što sam i trepnula,
a i da sam mogla te devojke da zaustavim,
ne bih to učinila,
jer jedna stvar koju sam naučila
za više od deset godina rada sa devojkama
je da one već znaju šta im je potrebno.
Mudrost živi u njima.
Sve dok imaju infrastrukturu,
mentorstvo i resurse,
mogu sagraditi šta im je potrebno,
ne samo da prežive, već i da uspeju.
Znači imali smo igranku
i devojke i njihovi očevi došli su u velikom broju.
Bili su prikladno odeveni.
Bili su slatki.
(Smeh)
Bili su luckasti.
Zaista su uživali u međusobnom druženju.
Bio je to veliki uspeh.
I devojke su odlučile da organizuju događaj svake godine.
Kako su se doba menjala
i bližilo se vreme da se opet planira igranka
jedna devojka po imenu Briana je uzela je reč,
i rekla pritom:
"Moj tata ne može da dođe na igranku
i sve ovo me čini tužnom."
"Zašto ne može?", pitale su devojke.
"Jer je u zatvoru," priznala je hrabro.
"Pa,može li izaći samo na jedan dan?", jedna od devojaka je pitala. (Smeh)
"I da dođe u okovima?
To je gore nego da uopšte ne dođe."
U tom trenutku, videla sam šansu
za devojke da dorastu prilici
i da postanu svoji heroji.
Pitala sam: "Šta mislite da treba da uradimo po tom pitanju?
Želimo da svaka devojka uživa u igranci, zar ne?"
Devojke su razmislile na trenutak
i jedna devojčica je predložila:
"Zašto ne organizujemo igranku u zatvoru?"
Većina devojaka je sumnjala da je to moguće,
i rekle su: "Jesi ti poludela?"
Ko će dozvoliti gomili malih devojčica,
skockanih - " (Smeh)
" - da uđu u zatvor i plešu sa svojim očevima u Sunđer Bob odelima?"
Jer tako su ih zvali.
Rekla sam: "Devojke,
nikad nećete saznati ako ne pitate."
Napisali smo pismo šerifu grada Ričmonda,
sve devojke su se potpisale
i moram reći, to je jedan veoma poseban šerif.
Odmah me je kontaktirao i rekao,
kad god postoji mogućnost da pustimo porodice unutra,
njihova vrata su uvek otvorena.
Jer jednu stvar je sigurno znao,
kad su očevi povezani sa svojom decom,
manje su šanse da će se vratiti.
Dakle,
16 zatvorenika i 18 devojčica je bilo pozvano.
Devojke su obukle svoje najbolje haljine,
a očevi su zamenili svoje žuto-plave uniforme
za košulje i kravate.
Zagrlili su se.
Podelili su ceo dostavljeni obrok piletine i ribe.
Smejali su se zajedno.
Bilo je prelepo.
Očevi i ćerke su čak iskusili
mogućnost da imaju fizičku povezanost,
nešto što mnogi od njih nisu imali
duže vreme.
Očevi su bili u prostoru gde su mogli
da se igraju sa svojim ćerkama
i izvuku im stolicu i pruže im ruku za ples.
Čak su i stražari plakali.
Ali posle igranke,
svi smo shvatili da će tata ostati u zatvoru.
Trebalo je da stvorimo nešto
što mogu poneti kući.
Uneli smo Flip kamere
i oni su stali pred njih
i intervjuisali jedni druge -
njihove poruke, njihove misli.
Ovo će biti upotrebljeno kao uspomena
kad budu nedostajali jedni drugima
i osećali se razdvojeno,
putem ove slike moći će opet da budu spojeni.
Nikad neću zaboraviti devojčicu koja je pogledala u oči svoga oca
kamerom i rekla:
"Tata, kad me pogledaš, šta vidiš?"
Jer očevi su naša ogledala
kojih se prisećamo
kada odlučujemo o tome kakav tip muškaraca zaslužujemo
i kako će nas oni videti do kraja života.
Znam to vrlo dobro,
jer ja sam bila jedna od onih srećnih devojčica.
Imala sam
svog oca uvek u svom životu.
On je čak i danas tu.
(Aplauz)
I zato je toliko posebno
za mene da znam da su ove devojke
povezane sa svojim očevima,
naročito one koje su razdvojene
zbog bodljikavih žica i metalnih vrata.
Mi smo samo stvorili način
za devojke koje nose teška pitanja u srcu
da budu u poziciji da im postave ta pitanja
i daju očevima slobodu da odgovore na njih.
Jer znamo da očevi
čak odlaze sa ovom mišlju:
Kakvu ženu ću da pripremim za svet?
Jer otac koji je zatvoren
ne znači da mora biti isključen
iz života svoje ćerke.
(Aplauz)