Kada je objavljena moja prva knjiga za djecu
2001.,
vratio sam se u svoju staru osnovnu školu
kako bih pričao kako je biti autor
i ilustrator,
i kada sam postavljao svoj projektor,
u kantini,
pogledao sam preko sobe,
i ona je tamo bila:
moja stara teta iz kantine.
Još je bila u školi
i bila je zauzeta pripremajući ručkove za taj dan.
Prišao sam kako bih ju pozdravio,
i rekao sam, "Zdravo Jeannie! Kako si?"
I pogledala me, i znao sam
da me prepoznala,
ali me nije mogla smjestiti, i pogledala me i rekla,
"Stephen Krosoczka?"
I bio sam zadivljen kako je znala da sam Krosoczka,
ali Stephen je moj ujak koji je 20 godina stariji od mene,
i bila je njegova teta iz kantine kada je bio dijete,
I počela mi je pričati o unučadi,
i to me zapanjilo.
Teta iz kantine imala je unučad,
samim time djecu,
i samim time odlazila je iz škole na kraju dana?
Mislio sam da živi u kantini
sa grabilicama.
Nikad nisam razmišljao o tome.
Taj slučajni susret potaknuo je moju maštu,
i stvorio sam strip Teta iz kantine,
seriju stripova o teti iz kantine
koja koristi svoje nunčake od ribljih štapića
kako bi se borila protiv zlih zamjena kiborga,
čudovišta iz školskog busa, i matematičara mutanata,
i na kraju svake knjige,
uhvate zlikovca mrežicom za kosu,
i izjavi, "Pravda je poslužena!"
(Smijeh) (Pljesak)
I bilo je odlično, jer je serija
bila tako dobro prihvaćena od strane djece,
i slali su mi divna pisma,
i razglednice i crteže.
I primjetio sam kako sam posjećivao škole,
da je osoblje iz kantine bilo uključeno u program
na vrlo značajan način.
I od obale do obale,
sve tete rekle su mi istu stvar:
"Hvala ti što si napravio superheroja koji sliči na nas."
Jer teta iz kantine nije tretirana
lijepo u pop kulturi kroz vrijeme.
Ali najviše je to značilo Jeannie.
Kada su knjige objavljene,
pozvao sam ju na zabavu lansiranja,
i ispred svih ljudi ondje,
svih koje je hranila tokom godina,
dao sam joj umjetničko djelo i neke knjige.
Dvije godine nakon ove slike,
preminula je,
i bio sam na njenom bdijenju,
i ništa me nije moglo pripremiti za ono što sam vidio ondje,
jer pored njenog lijesa bila je ova slika,
i njen suprug rekao mi je kako puno joj je značilo
da sam priznao njen naporan rad,
da sam potvrdio ono što je činila.
I to me inspiriralo da stvorim dan
gdje bih mogao ponovno stvoriti taj osjećaj
u kantinama diljem zemlje.
Dan Heroja Školskog Ručka, dan kada djeca
mogu napraviti kreativne projekte za osoblje iz kantine.
I u partnerstvu sa Školskom Asocijacijom za Ishranu,
i jeste li znali da preko 30 milijuna djece
sudjeluje u školskim programima za ručak svakog dana.
To je jednako otprilike pet milijardi ručaka
koji se naprave svake školske godine.
Priče o herojstvu idu daleko iznad toga
da dijete dobije nekoliko komadića piletine više
na svom poslužavniku za ručak.
To je gospođa Brenda u Kaliforniji,
koja pazi na svakog učenika koji prolazi njenom linijom
i onda javlja školskim savjetnicima
ako nešto ne štima.
Tu su i tete iz Kentuckya
koje su shvatile da 67 posto njihovih učenika
ovisi o tim obrocima svaki dan,
i da će biti bez hrane preko ljeta,
pa su preuredile školski bus
kako bi stvorile mobilnu jedinicu za prehranu
i putovale su naseljima
hraneći 500 djece tijekom ljeta.
I djeca su napravila najdivnije projekte.
Znao sam da hoće.
Djeca su pravile kartonske hamburgere
od konstrukcijskog papira.
Slikali su glave svojih teta iz kantina
i ljepili ih na moje nacrtane
i to pričvršćivali na kartone mlijeka
i darivali im cvijeće.
I stvarali su vlastite stripove,
sa crtanom tetom iz kantine
zajedno sa stvarnim tetama iz kantine.
I radili su pizze zahvalnice,
gdje je svako dijete potpisalo različtii nadjev
na pizzi od papira.
Za mene, ja sam bio tako dirnut odgovorom
koji je došao od teta iz kantine,
jer jedna žena mi je rekla, rekla mi je,
"Prije ovoga dana, osjećala sam se kao da sam
na kraju planeta u ovoj školi.
Nisam mislila da nas itko primjećuje."
Druga žena rekla mi je,
"Znaš, to što sam dobila iz ovoga
je da je ono što radim važno."
I naravno da je ono što radi važno.
Sve što čine je važno.
Hrane našu djecu svakoga dana,
i prije nego dijete može učiti,
trbuh im mora biti pun,
i ove žene i muškarci
rade na prvoj crti kako bi stvorili
educirano društvo.
Nadam se da
nećete čekati Dan Heroja Školskog Ručka
da bi rekli hvala vašem osoblju koje se brine za ručak,
i nadam se da ćete upamtiti
kako snažno može biti hvala.
Hvala može promijeniti život.
Mijenja život osobe koja ga prima,
i mijenja život osobe
koja ga izražava.
Hvala vam.
(Pljesak)