Prije 25 godina znanstvenici na CERN-u su stvorili World Wide Web.
Od tada, Internet je promijenio način na koji komuniciramo,
kako poslujemo, čak i kako živimo.
Na mnogo načina,
ideje koje su udahnule život Googleu, Facebooku, Twitteru i drugima,
zaista su promijenile naše živote
i donijele nam korist u vidu umreženijeg društva.
No, postoje i neke mane.
Danas, prosječna osoba ima ogromnu količinu
osobnih podataka on-line,
dodajmo tome i informacije koje dajemo svaki put kada nešto objavimo na Facebooku
svaku put kada pretražujemo nešto na Googleu
i svaki put kada pošaljemo e-mail.
Mnogi će sada pomisliti
što može biti u jednom mailu?
Ali ako gledate godišnju količinu mailova
ili cijelo-životnu količinu,
sveukupno, to može reći puno.
Govori gdje ste bili, koga ste upoznali,
a na neki način, čak i o čemu razmišljate.
No strašnije je što naši podaci sada mogu trajati vječno,
što znači da mogu i nadživjeti će nas.
Dogodilo se to da smo izgubili kontrolu nad većinom naših podataka
i također naše privatnosti.,
Ove godine, dok web slavi 25-ti rođendan,
trebali bismo stati na tren
i razmisliti o posljedicama svega ovoga.
Trebali bismo razmisliti.
Da, izgubili smo privatnost,
ali smo zapravo izgubili i samu ideju privatnosti.
Razmislite,
većina nas ovdje se vjerojatno sjeća kako je život izgledao prije Interneta,
ali danas postoji nova generacija
koja je odmalena naučena dijeliti sve on-line
i ta generacija se neće sjećati da su podaci bili privatni.
Ako nastavimo ovim putem, za dvadeset godina
riječ "privatnost" će imati posve različito značenje
od onoga što znači nama.
Zato je vrijeme da stanemo i razmislimo
možemo li mi nešto učiniti u vezi toga
Ja vjerujem da možemo.
Pogledajmo jedan od najviše korištenih oblika komunikacije
danas u svijetu: e-mail.
Prije nego je e-mail izmišljen, naveliko smo komunicirali pismima,
i proces je poprilično jednostavan.
Počinjete pisanjem poruke na papir,
koju biste umetnuli u omot koji biste zapečatili,
onda biste ga poslali,
nakon što ste zalijepili marku i napisali adresu.
Nažalost, danas,
kada šaljemo e-mail, ne šaljemo pismo.
Ono što šaljete, je ustvari razglednica,
u smislu da svi koji je vide
od kada napusti vaše računalo do kada stigne primatelju,
mogu pročitati čitav sadržaj.
Rješenje ovoga problema je već neko vrijeme poznato,
i postoji nekoliko načina na koji je to moguće.
Najosnovnije je koristiti enkripciju,
i sama ideja je poprilično jednostavna.
Prvo, enkriptirate vezu
između vašeg računala i mail servera.
Tada, enkriptirate podatke jer se i oni nalaze na serveru.
No, problem kod toga je
da e-mail serveri pohranjuju i enkripcijske ključeve,
tako da zapravo imate velik lokot čiji ključ se nalazi odmah do njega.
Ali ne samo to, nego svaka vlada ima zakonsko pravo zatražiti
i dobiti ključeve za vaše podatke,
i sve to bez vašeg znanja.
U principu, način rješavanja ovoga problema je relativno jednostavan:
Svakome date njegove ključeve
i pobrinete se da server nema ključeve.
Čini se zdravorazumski, zar ne?
Postavlja se pitanje zašto to već nije učinjeno?
Pa, kad bolje razmislimo,
vidimo da poslovni model današnjeg Interneta
nije baš kompatibilan s privatnosti.
Pogledajte neka najveća imena na webu
i vidjeti ćete da oglašavanje igra veliku ulogu.
Zapravo, ove godine, kompanije su oglašavanjem zaradile 137 milijardi dolara,
a kako bi optimizirale oglase koji nam se prikazuju,
kompanije moraju znati sve o nama.
Moraju znati gdje živimo,
koliko smo stari, što volimo, što ne volimo,
i sve ostalo što im može koristiti.
I kad razmislite,
najbolji način za dobiti te informacije je ugrožavanjem privatnosti.
Dakle, te kompanije nam neće dopustiti privatnost.
Ako želimo imati on-line privatnost,
moramo se izboriti za nju.
Godinama, kad se radi o e-mailu,
jedino rješenje je bio PGP, što je poprilično teško za objasnit
i dostupno samo poznavateljima napredne tehnologije.
Ovo je dijagram koji pokazuje
proces enkriptiranja i dekriptiranja poruka.
Bespotrebno je reći da ovo nije rješenje za svakoga,
što je zapravo i dio problema,
jer komunikacija po definiciji,
mora uključivati nekoga s kime možete komunicirati.
Iako PGP dobro obavlja posao za koji je dizajniran,
ljudi koji ga ne znaju koristiti
nemaju opciju privatnog komuniciranja.
To je problem koji moramo riješiti.
Ako želimo imati on-line privatnost,
ako želimo uspjeti moramo dići cijeli svijet na noge,
a to je moguće samo ako srušimo 'ulazne barijere'.
Mislim da je to ključan izazov za tehnološku industriju.
Moramo raditi na tome da privatnost postane dostupnija.
Prošlog ljeta, kada je priča Edwarda Snowdena izašla,
nekoliko kolega i ja smo odlučili pokušati to ostvariti.
U to vrijeme smo radili u Europskoj organizaciji za nuklearna istraživanja
na najvećem svjetskom sudarivaču čestica, onom gdje se sudaraju protoni, inače.
Svi smo bili znanstvenici, pa smo iskoristili našu znanstvenu kreativnost
i smislili jako kreativno ime za naš projekt:
ProtonMail. (Smijeh)
Mnogi start-upovi ovih dana krenu iz nečijih garaža
ili nečijeg podruma.
Kod nas je bilo drugačije.
Mi smo startali iz CERN-ove kantine,
koja je zapravo super, jer pogledajte,
tu imate svu hranu i vodu koja vam je potrebna.
Ali još je bolje što svaki dan
između 12 i 2 popodne, besplatno,
CERN kantina se ispuni s nekoliko tisuća znanstvenika i inženjera,
a ti likovi znaju odgovor na sve.
U takvoj okolini smo počeli s radom.
Ono što želimo učiniti je pretvoriti e-mail
u nešto što više sliči ovome,
i što je važnije, želimo to učiniti na način
da se to niti ne primijeti.
Da bismo to učinili, potrebna nam
je kombinacija tehnologije i dizajna.
Kako takvo nešto napraviti?
Pa, vjerojatno je dobra ideja ne staviti ključeve na server.
Ono što radimo je - generiramo enkripcijske ključeve na vašem računalu,
pritom ne generiramo jedan ključ, nego par ključeva,
tako da postoji privatni RSA ključ i javni RSA ključ,
a ti ključevi su matematički povezani.
Pogledajmo kako to funkcionira
kada komunicira više ljudi.
Tu imamo Boba i Alice, koji žele komunicirati privatno.
Ključni izazov je Bobovu poruku
prenijeti Alice na način da je server ne može pročitati.
Ono što trebamo napraviti je enkriptirati
poruku prije nego ona napusti Bobovo računalo.
Jedan od načina je koristeći Alicein javni ključ.
Tako enkriptirani podaci su poslani Alice preko servera,
a zato što je poruka poslana Aliceinim javnim ključem,
jedini ključ kojim se ona može dekriptirati je Alicein privatni ključ,
a Alice je jedina osoba s tim ključem.
Postigli smo cilj,
proslijedili smo poruku između Boba i Alice,
a da je server ne može pročitati.
Ovdje je to pojednostavljeno prikazano.
Stvarnost je puno kompleksnija
i zahtjeva puno softvera koji izgledaju ovako nekako.
To je zapravo ključni dizajnerski izazov:
kako svu tu kompleksnost i sav taj softver,
implementirati na način da krajnji korisnik to ne primijeti.
Mislim da smo se s ProtonMailom poprilično približili tome.
Idemo vidjeti kako to funkcionira u praksi.
Imamo Boba i Alice,
koji žele komunicirati sigurno.
Jednostavno kreiraju ProtonMail račun,
što je vrlo jednostavno i traje nekoliko minuta,
dok se sva ključna enkripcija i generacija
odvija automatski u pozadini
za vrijeme kreiranja računa.
Kada mu je račun kreiran, treba kliknuti na "Compose"
i može pisati mailove kako to čini i danas.
Ispuni svojim informacijama,
i poslije toga sve što treba je kliknuti na "Send",
i samo tako bez razumijevanja kriptografije,
bez da radi išta drugačije od onoga što radi danas,
Bob je upravo poslao enkriptiranu poruku.
Ovo je tek prvi korak,
ali pokazuje da s poboljšanjem tehnologije,
privatnost ne mora biti teška i ne mora se remetiti.
Ako nam cilj, umjesto povećanja dobiti od reklama, postane zaštita podataka,
može nam postati dostupno.
Znam da se sada svi pitaju
"Dobro, zaštita podataka je super cilj,
ali možete li to zapravo napraviti
bez novaca koje vam oglašivači daju?"
Ja mislim da je odgovor "Da",
jer smo danas, došli do do točke
gdje ljudi širom svijeta zaista razumiju koliko je privatnost važna,
a kada to imate, sve je moguće.
Ranije ove godine,
ProtonMail je imao toliko korisnika da smo ostali bez sredstava,
a kada se to dogodilo, naša zajednica korisnika se udružila
i donirala pola milijuna dolara.
Ovo je primjer što se može dogoditi
kada zajednicu usmjerite zajedničkom cilju.
Također možemo pokrenuti svijet.
Upravo sada,
ProtonMail ima četiri milijuna korisnika,
i oni su od svuda,
što pokazuje da privatnost
nije problem samo u Americi ili Europi,
nego je globalna stvar koja utječe na sve nas.
Na to zbilja trebamo obratiti pažnju dok napredujemo.
Što trebamo učiniti kako bismo riješili ovaj problem?
Pa, prvenstveno,
moramo dati potporu drugačijim poslovnim modelima na Internetu,
onima koji se ne oslanjaju u potpunosti na oglase
u svojim prihodima.
Moramo izgraditi novi Internet
gdje je naša privatnost i mogućnost kontrole naših podataka najvažnija.
Ali, što je važnije,
moramo izgraditi Internet gdje privatnost nije samo opcija
nego zadana postavka.
S ProtonMailom smo napravili prvi korak,
ali to je prvi korak na dugom putovanju.
Dobra vijest koju mogu podijeliti s vama,
uzbudljiva vijest je da na tom putu nismo sami.
Pokret za zaštitu privatnosti i on-line slobode
je pridobio pažnju,
i danas, deseci projekata širom svijeta
surađuju zajedno kako bi poboljšali našu privatnosti.
Ti projekti štite našu pisanu i zvučnu komunikaciju,
arhive podataka, povijest pretraživanja,
povijest pregledavanja i puno drugih stvari.
Ti projekti nemaju milijunsku potporu u obliku oglašavanja,
već su je pronašli u ljudima,
privatnim osobama, kao što smo vi i ja širom svijeta.
To je zaista bitno, jer na kraju,
privatnost ovisi o svakome od nas,
a moramo je štititi sada jer naši on-line podaci
nisu samo niz jedinica i nula.
Puno su više od toga.
To su naši životi, naše osobne priče,
naši prijatelji, naše obitelji,
a na neki način, to su naše nade i težnje.
Moramo trošiti vrijeme danas kako bismo zaštitili naše pravo
dijeljenja podataka samo s osobama s kojima ih želimo dijeliti,
jer bez toga, ne možemo imati slobodno društvo.
Sada je vrijeme da svi zajedno ustanemo i kažemo
"Da, mi želimo živjeti u svijetu s on-line privatnosti,
i zajedničkim radom taj san možemo ostvariti."
Hvala.
(Pljesak)