Ми маємо важливе питання.
[Чи етично вдосконалювати людське тіло?]
Адже у нас з'являється для цього все більше засобів.
Ми навчились розвивати бактерії,
рослини, тварин,
і тепер досягли того моменту, коли варто спитати,
чи дійсно ми хочемо покращити людське тіло та чи етично це?
Та поки ви замислюєтесь над цим,
дозвольте розповісти про це у контексті протезування,
його минулого, сьогоднішнього та майбутнього.
Отже, це залізна рука,
що належала одному німецькому графу,
який любив битися і під час однієї з битв втратив руку.
Але нічого страшного, він зробив собі обладунки,
одя́г їх - приклад
ідеального протезу.
Звідси походить вираз "Керувати залізним кулаком".
Звичайно, протези все частіше ставали у нагоді
та удосконалювалися.
Можна тримати зварені яйця.
Можна контролювати різні функції.
Є такі чудові люди, як Г'ю Герр,
який створює надзвичайні протези.
І надзвичайна Еймі Маллінс може запитати:
"Якого зросту мені бути сьогодні?"
А він запитає: "Яку гору я хочу підкорити сьогодні?"
Чи може хтось хоче пробігти марафон чи танцювати бальні танці?
Цікаво те, що у міру розвитку
протезування, воно проникає всередину нашого організму.
Замість зовнішніх протезів тепер є штучні коліна,
штучні стегна.
І їх розвиток досяг того, що
вони не просто зручні,
а й життєво необхідні.
Наприклад, коли ми говоримо про електрокардіостимулятор,
то розуміємо, що це не схоже на: "У мене немає ноги".
Без цього ти помреш.
І в цей момент протез та організм людини вступають
у симбіотичні відносини.
Четверо найрозумніших людей, яких я знаю -
Ед Бойден, Г'ю Герр, Джо Джейкобсон, Боб Лендер -
працюють у Центрі екстремальної біоніки.
Найцікавішим є те, як зараз
протез вбудовується в кістку,
шкіру,
м'язи.
Ед працює над питанням,
як встановити зв'язок між мозком
і такими протезами
за допомогою світла та інших механізмів.
Якщо можна зробити це,
то можна змінити базові аспекти людської природи.
Тож, швидкість реакції на подразник залежить від діаметра нерва.
І, звичайно ж, якщо у вас зовнішні або протезовані нерви, що функціонують
за допомогою світла чи рідкого металу,
то цей діаметр можна збільшити,
теоретично збільшити настільки,
що поки ви бачите спалах з дула пістолета, можна відхилитися від кулі.
Ось наскільки значним може бути масштаб розвитку цих змін.
Це - четвертий рівень протезування.
Ось слухові апарати компанії Phonak.
Особливість їх у тому,
що вони виходять за рамки засобів для людей
з обмеженими можливостями,
та стають тим,
що хочуть мати здорові люди,
тому що, а це дуже цікаво,
вони не просто дають змогу чути -
слух можна зосередити -
і, наприклад, почути розмову, яка відбувається он там.
Ви можете мати суперслух.
Слух на 360 градусів. Можна чути білий шум.
Можна записувати і, до речі, до нього приєднаний телефон.
Отже, цей прилад має функції підсилювача слуху та телефона.
Так, хтось може дійсно захотіти поставити протез за власним бажанням.
Тисячі таких непов'язаних між собою подій
складаються у цілу картину
і настає час, коли ми ставимо питання:
"Як ми будемо змінювати людське тіло за наступні два століття?"
За відповіддю ми звертаємося до великого філософа,
який був дуже розумною людиною, хоч і фанатом Янкіс.
(Сміх)
Йоґі Берра казав, що дуже важко робити прогнози,
особливо про майбутнє.
(Сміх)
Тож, замість того, щоб спочатку робити прогнози на майбутнє,
розгляньмо сьогодення з такими людьми, як Тоні Атала,
який займається реконструкцією близько 30 органів.
І, можливо, межі протезування - це не металеві зовнішні протези.
Може, вони простягаються до роботи над генетичним кодом,
переробки частин тіла,
тому що це набагато ефективніше за будь-який протез.
А тепер розгляньмо роботу Крейґа Вентера та Гема Сміта.
Одним із напрямів нашої роботи
є розуміння процесу перепрограмування клітин.
Якщо це стане можливо,
то клітини цих органів можна буде змінити.
Якщо ж вони підлягають змінам,
то є можливість зробити їх стійкішими до радіації.
Чи уможливити інтенсивніше насичення їх киснем.
Чи зробити процес виведення
непотрібних організму речовин продуктивнішим.
За останні декілька тижнів Джордж Черч часто з'являвся у новинах,
тому що говорив про включення у
таку запрограмовану клітину повного
комплекту хромосом.
І як тільки така операція стає можливою,
ви відразу замислюєтеся,
а чи не покращити цей геном?
Чи хочете ви покращити людський організм?
Як ви хочете покращити людський організм?
У яких сферах це етично?
І де пролягає ця межа?
І ось раптом ми займаємося тим, що
маємо багатовимірну шахову дошку,
на якій можна змінювати генетику за допомогою вірусів
для боротьби зі СНІДом, або
модифікувати генетичний код шляхом генної терапії,
щоб покінчити зі спадковими хворобами,
чи змінювати середовище
або вираження цих генів у епігеномі
і передати це наступним поколінням.
І раптом це не маленькі зміни,
а цілі низки незначних подій,
що дають змогу скласти загальну картину змін,
аж поки вони не зійдуться разом
і не призведуть до серйозніших подій.
Багато з нас дуже налякані таким розвитком подій.
Це насправді звучить лячно і досить ризиковано.
То чому ж узагалі хотіти цього?
Чому ж ми взагалі хочемо змінити людське тіло
настільки кардинально?
За відповіддю звертаємося до
лорда Ріса, британського
королівського астронома.
Одна з його найулюбленіших приказок - те, що Всесвіт стовідсотково згубний.
Що ж це означає?
Це означає, що яке б тіло ми не взяли,
і розмістили його будь-де у Всесвіті,
у космосі - ти помреш.
На Сонці - ти помреш.
Висади на поверхню Меркурія - ти помреш.
На наднову зірку - ти помреш.
На щастя, він ефективний лише на 80 %.
Тож, як сказав один великий фізик,
існують крихітні біологічні вихори,
які створюють порядок у нестримному потоці хаосу.
Отже, в той час, як Всесвіт розсіює енергію,
є крихітні вихори, що йдуть проти течії, створюючи біологічний порядок.
Їх єдина проблема -
вони, як правило, зникають.
Зрушуються. Рухаються потоками.
І, в результаті, коли вихор зрушується,
коли Земля перетворюється на снігову кулю, коли стає надто гарячою,
коли на неї падає астероїд, коли вивергаються супервулкани,
коли спостерігаються сонячні спалахи,
коли відбуваються події, що загрожують вимиранням,
як-от наступні вибори --
(Сміх)
тоді раптом виявляється, що можуть відбуватися циклічні вимирання.
І, до речі, на Землі це траплялося 5 разів,
і тому, цілком ймовірно,
що людський вид на Землі колись вимре.
Не наступного тижня,
або наступного місяця,
можливо у листопаді, а, можливо, за 10 тисяч років.
І поки ви розмірковуєте над наслідками,
якщо вірите в те, що вимирання - звичайний та природний процес,
який трапляється періодично,
нашим моральним обов'язком стає урізноманітнити наш вид.
Саме так, тому що
життя на Марсі буде дуже складним
без докорінних змін людського тіла.
Чи не так?
Батьки поєднуються для
створення однієї клітини, що дасть життя
послідовності з 10 трильйонів клітин.
Ми не знаємо, чи буде відбуватися щось подібне
при значній зміні гравітації.
Та ми знаємо, якщо наші теперішні тіла піддати дії радіації,
ми точно помремо.
З такими думками необхідно багато над чим попрацювати тільки для
того, щоб дістатися туди.
Про супутники Нептуна або Юпітера можна забути.
І посилаючись на Миколу Кардашова,
подумаймо про низку шкал.
Отже, Цивілізація типу 1 -
така, що починає змінювати свій зовнішній вигляд.
Ми робимо це вже протягом тисяч років.
У нас є абдомінопластика і таке інше.
Ми змінюємо зовнішність, і десь я чув,
що не тільки через медичні показання.
(Сміх)
Дивно.
Цивілізація типу 2 інша.
Вона змінює фундаментальні аспекти організму.
Тобто, при введенні гормону росту людина виростає,
ще чогось - людина товстішає або зупиняє обмін речовин
або робить багато іншого,
при цьому докорінно змінюючи функції організму.
Щоб стати міжсонячною цивілізацією,
нам треба створити Цивілізацію типу 3,
а це виглядає зовсім інакше.
Може, ввести собі бактерію Deinococcus
radiodurans, щоб клітини могли перебудовуватись після дії радіації.
Можливо, дихати можна буде киснем, що буде проходити через кров
замість легень.
Ми говоримо про радикальні зміни,
і одна з найцікавіших речей за останнє десятиліття -
це те, що ми відкрили безліч планет.
Деякі можуть бути схожими на Землю.
Проблема у тому, що дістатися до них навіть
найшвидшим витворам людства,
станції Юнона, апарату Вояджер і подібним,
знадобляться десятки тисяч років, щоб подолати
відстань до найближчої Сонячної системи.
Тож, якщо забажається прогулятися по інших пляжах,
побачити захід двох Сонць,
то ви говорите про те, що відрізняється радикально,
адже необхідна зміна часових рамок та людського тіла,
а результат може бути зовсім не схожий на вихідний.
Це Цивілізація типу 4.
Наразі ми навіть не можемо уявити, як вона буде виглядати,
але ми вже маємо певне уявлення
про інструменти, які можуть завести нас ще далі.
Дозвольте навести два приклади.
Це надзвичайний Флойд Роумсберґ.
Однією зі справ, якою він займається, є
гра з базовою хімією життя.
Отже, все на цій планеті зроблено з АТГЦ, чотирьох літер ДНК.
Всі бактерії, рослини, тварини, люди,
усе.
А Флойд взяв і змінив дві з цих базових пар,
так що тепер це АТXY.
А це означає, що тепер ми маємо паралельну систему для створення життя,
розмноження, еволюції,
що не підходить більшості, а може і всім
організмам на Землі.
Може, реально створити рослини, невразливі
до бактерій, що матимуть імунітет проти вірусів.
То чому ж це цікаво?
Це означає, що не тільки ми унікальні.
Це означає, що можна змінити хімічний склад кожного,
щоб пристосувати нас до життя на інших планетах,
створювати життя та зберігати спадковий матеріал.
Другий експеримент,
або ж інше значення цього -
це те що всі ви, все життя базується на 20 амінокислотах.
Якщо не замінювати дві амінокислоти,
наприклад замість ATXY ми отримаємо ATГЦ + XY,
то замість 20 структурних елементів
у вас раптом з'являється 172 структурних елементи амінокислот
для створення форм життя у різноманітних видах.
Наступний експеримент доволі дивний.
Його проводили в Китаї.
Вчений трансплантував сотні голів мишей.
А чом би й ні?
Чому ж це цікаво?
Що ж, подумайте про перші пересадки серця.
Лікарі вдавалися до того,
що приводили дружину чи доньку донора
до реципієнта і запитували:
"Ви впізнаєте цю людину? Ви любите цю людину?
Ви щось відчуваєте до цієї людини?"
Зараз це викликає у нас сміх.
Тому що ми знаємо, що серце - просто м'яз,
та сотні тисяч років, або десятки тисяч років говоримо:
"Я віддав їй серце. Вона забрала моє серце, розбила мені серце".
Ми думали, що це почуття,
і що, можливо, почуття імплантуються з органом. А ось і ні.
Як щодо мозку?
Два ймовірних результати цього експерименту.
Якщо мишка виживе,
то постає питання:
"Новий мозок
- це табула раса?"
Боже, які ж можуть бути ускладнення!
Другий варіант:
нова миша впізнає Мінні Маус,
пам'ятає, чого боїться,
пам'ятає, як вийти з лабіринту.
Якщо це правда,
то дійсно можна трансплантувати пам'ять і свідомість.
Насправді ж цікаве питання звучить так:
"Якщо це можна пересадити, чи це єдиний механізм на
вилучення-введення даних?"
Чи можна пересадити свідомість
чомусь абсолютно іншому,
що вціліє після
десятків тисяч років, що буде
повністю зміненим організмом,
який зможе зберігати свідомість протягом дуже довгого часу?
Повернімося до першого питання:
Чому ж взагалі ви можете захотіти цього?
Я скажу чому.
Тому що це найкраще селфі.
(Сміх)
Цей знімок зроблено на відстані 6 мільярдів миль,
а це Земля.
І це ми всі.
І якщо ця цяточка зникне, то зникне і все людство.
Причина, з якої ви бажаєте
змінити людське тіло - те, що колись ви захочете знімок,
на якому буде видно, що ми тут,
і тут, і там теж ми -
саме так людство переживе довготривале вимирання.
І ось чому, як виявляється,
неетично НЕ змінювати людське тіло,
навіть якщо це буде страшно або надзвичайно складно,
але саме це допоможе нам досліджувати, жити,
і досягати місць, про які навіть не мріємо сьогодні,
а наші прапрапраправнуки будуть це робити сміливо.
Дуже вам дякую.
(Оплески)