Fölvetek egy fontos kérdést:
[Erkölcsös-e tökéletesíteni az emberi testet?]
Hiszen már szinte megvannak a fejlesztésünkhöz kellő eszközök.
Képesek vagyunk a baktériumokat, a növényeket
és az állatokat tökéletesíteni,
és arra a pontra jutunk, hogy föl kell tennünk a kérdést:
erkölcsös-e és akarjuk-e tökéletesíteni az emberi lényeket?
Miközben ezen töprengenek,
én a protetika szempontjából szólok erről,
a protetika múltját, jelenét és jövőjét értelmezve.
Ez egy vasból készült kéz,
amely az egyik német grófé volt.
Szeretett harcolni, s az egyik csatában elvesztette a karját.
Sebaj, páncélzatot csináltatott,
felöltötte,
tökéletes művégtag.
Innen ered a "vaskézzel kormányozni" fogalma.
A pótlások persze egyre hasznosabbá váltak
és modernizálódtak.
Lágytojást is foghatunk velük.
Bármely szóba jöhető szabályozást beléjük építhetünk.
Kiváló emberek, pl. Hugh Herr
hihetetlenül remek pótlásokat építenek.
Az elragadó Aimee Mullins egyszer csak megkérdi:
milyen magas legyek ma este?
Vagy Hugh Herr megkérdi: miféle sziklát másszak meg?
Vagy valaki maratonon akar indulni, vagy bálban készül táncolni?
Ha alkalmazzuk eme eszközöket,
érdekes dolgot vehetünk észre: bekerülnek a testünkbe.
E külső pótlásokból műtérdek
és műcsípők váltak.
Sőt, tovább is fejlődtek:
nemcsak kényelmesek,
hanem nélkülözhetetlenek is.
Ha pészmékerről van szó, nem úgy beszélünk róla:
"Nincs lábam",
hanem "Nélküle meghalnék."
A protézis itt kerül szimbiotikus kapcsolatba
az emberi testtel.
Az általam ismert négy legokosabb ember:
Ed Boyden, Hugh Herr, Joe Jacobson, Bob Lander
a Különleges Bionikai Központban dolgozik.
Érdekes, hogy e protézisek
bekerültek a csontba,
a bőrbe
és az izomba.
Ed azzal is foglalkozik,
hogyan lehet az agyat összekapcsolni
fény vagy más mechanizmus révén
közvetlenül e protézisekkel.
Ha ez sikerül,
hozzáláthatunk az emberiség alapvető jellemzőinek megváltoztatásához.
A reakciónk sebessége az idegátmérőtől függ.
Ha külső vagy műidegünk lenne,
mondjuk, fényből vagy folyékony fémből,
akkor elméletileg
annyira megnövelhetnénk az átmérőjét,
hogy fegyver torkolattüzének láttán elléphetnénk a golyó útjából.
Ilyen léptékű változásokról beszélek.
Ez a protézisek negyedik szintje.
Ezek a Phonak hallókészülékek,
amelyek azért érdekesek. mert átlépik a küszöböt,
amelynek innenső felén vannak
a rászoruló "rokkantak";
a túlsó felén viszont a "normálisak",
akik igényt tartanak rá,
mert az a protézis arról nevezetes,
hogy nemcsak a hallást javítja,
hanem "hegyezhetjük a fülünket",
s hallhatjuk a távolabb folyó beszélgetést is.
Nagyon éles hallásunk lesz.
Körös-körül mindent hallunk, a fehérzajt is.
Hangrögzítésre is alkalmas, és telefonnal is összekötötték.
Hallókészülék és egyben telefon.
Aki akarja, beszerezheti.
A lazán kapcsolódó ezernyi darabka
lassan összeáll,
ezért ideje föltenni a kérdést:
mivé akarjuk fejleszteni a jövő 1-2 században az emberi lényeket?
A választ megleljük az egyik remek filozófusnál,
aki igen okos volt, noha a Yankee-nek szurkolt.
(Nevetés)
Yogi Berra persze megmondta, hogy elég nehéz jósolgatni,
különösen a jövőt illetően.
(Nevetés)
De ahelyett, hogy a jövőről jóslásokba bocsátkoznánk,
nézzük inkább a jelent, s abban is Tony Atalát,
aki több mint 30 szerv újratervezésével foglalkozik.
Lehet, hogy végül a protézisben nem lesznek külső titánium részek.
Lehet, hogy végül a protézis saját genetikai kódunk alapján
gyártja majd újra a testrészeinket,
mert az sokkalta hatékonyabb bármiféle protézisnél.
Vagy nézzük Craig Venter és Ham Smith munkáját!
Egy ideje azon ügyködünk, hogy rájöjjünk
a sejtek újraprogramozásának mikéntjére.
Ha újra tudnánk programozni őket,
akkor a szervek sejtjeit meg tudnánk változtatni.
Ha az sikerülne, lehet, hogy a sejtek
jobban ellenállnának a radioaktivitásnak.
Talán több oxigént tudnának fölvenni.
Talán jobban ki tudnák szűrni
szervezetünkből a káros anyagokat.
Nemrég George Church szerepelt gyakran a hírekben,
mert arról beszélt, hogy egy sejtbe
bele lehetne juttatni
egy teljes humán genomot.
Ha ezt valaha megteszik,
akkor már adódik a kérdés:
akarjuk-e javítani a genom valamelyik részét?
Föl akarjuk-e javítani az emberi testet?
Ha igen, miképpen?
Hol etikus a tökéletesítés,
és hol nem etikus?
De hát máris azt tesszük,
hogy a többdimenziós sakktáblán
vírusokkal módosíthatjuk a humángenetikát
pl. az AIDS legyőzésére,
vagy génterápiával módosíthatjuk a genetikus kódot,
hogy megszabaduljunk valamely örökletes betegségtől,
vagy módosíthatjuk a környezetet,
s így módosítva az epigenomban ama gének kifejeződését,
továbbadhatjuk őket a következő nemzedéknek.
Aztán egyszer csak, nem csupán egy-egy részletből,
hanem a fölgyűlt részletek összességéből,
amelyből szemelgetni lehet,
amíg a részletek össze nem állnak,
valami igen sajátságos adódik.
Sokan megrettennek tőle.
Nem hangzik ugyan ijesztőnek, de megvan a kockázata.
Mi szükségünk van rá?
Voltaképpen miért akarjuk alapvetően megváltoztatni
az emberi testet?
A választ erre Lord Rees,
Nagy-Britannia királyi csillagásza
adja meg.
Kedvenc mondása: a Világegyetem 100%-osan rosszindulatú.
Hogy értsük ezt?
Úgy, hogy ha véletlenszerűen bárki testét
kivetjük az univerzumba
vagy a világűrbe: meghalunk.
Ha a Napba jutunk, akkor is.
Ha a Merkúrra, akkor is meghalunk.
Ha szupernóva közelébe: meghalunk.
Szerencsére, a mondás csak 80%-ban igaz.
Az egyik nagy fizikus egyszer azt mondta,
hogy ezek az ár elleni apró biológiai örvények
teremtenek rendet az entrópia áradatában.
Miközben az univerzum szétszórja az energiát,
ezek az ár elleni örvények teremtik meg a biológiai rendet.
Az velük a bökkenő,
hogy hajlamosak eltűnni.
Elmozdulnak. Mozognak az áradatban.
Ezért amikor egy örvény elmozdul,
amikor a Föld hógolyóvá válik, amikor a Föld fölhevül,
amikor a Földbe egy kisbolygó csapódik, amikor óriási vulkánok törnek ki,
amikor napkitörések kezdődnek,
amikor kihalásszintű események történnek,
pl. a következő választás...
(Nevetés)
akkor egyszer csak itt a periodikus kihalás.
Így történt ez már ötször a Földön,
és ezért nagyon valószínű,
hogy az emberi faj valamikor ki fog halni a Földről.
Nem a jövő héten,
nem a jövő hónapban,
lehet, hogy novemberben, de lehet, hogy 10 ezer év múlva.
Ha ennek következményeire gondolunk,
ha elhisszük, hogy a kihalás szokásos és természetes jelenség,
normális, és rendszeresen előfordul,
akkor erkölcsi kötelességünk fajunk változatossá tétele.
Erkölcsi kötelességünk,
mert viszonylag nehéz lesz élni a Marson,
ha alapvetően nem változtatjuk meg az emberi testet.
Igaz?
Egyetlen sejtből eredünk;
anya és apa találkozásából létrejön egy sejt,
majd ebből tízbillió sejt.
Nem tudjuk, hogy a gravitáció lényeges módosulásakor
testünk ugyanúgy alakul-e ki.
Viszont tudjuk, hogy ha jelenlegi testünket
nagymértékű sugárzásnak tesszük ki, akkor meghalunk.
Ha erre gondolunk, tényleg át kell alakulnunk,
ha a Marsra akarunk jutni.
Ne foglalkozzunk a Neptun vagy a Jupiter holdjaival.
Nyikolaj Kardasev nyomán
gondoljuk végig az életet fokozatok szerint.
Az 1-es típusú civilizáció
kezdi változtatni a jellegét.
Mi több ezer éve ezt tesszük.
Föltaláltuk a hasplasztikát meg ezt-azt.
Megváltoztatjuk az alakunkat, és tudom,
hogy nem mindegyik változás magyarázható orvosi indokkal.
(Nevetés)
Különös.
A 2-es típusú civilizáció már másfajta.
A 2-es típusú a test alapvető jellemzőit változtatja meg.
Humán növekedéshormont juttatunk be, s az illető magasabbra nő,
vagy valami mást, és kövérebb lesz, vagy megszűnik az anyagcseréje,
vagy valami más történik vele;
de mindenképp az életfunkciókat alapvetően módosítjuk.
A Naprendszeren belüli terjeszkedéshez
a 3-as típusú civilizáció megalkotására van szükség.
Ez pedig egészen más jellegű.
Talán a Deinococcus radioduransszal adjuk össze magunkat,
hogy a sejtek erős radioaktív sugárzás után újjáalakulhassanak.
Lehet, hogy tüdő helyett vérünkből
lélegezzük be az oxigént.
De gyökeres átalakulásokról van szó,
és az utóbbi évtizedben érdekes dolog történt:
rengeteg távoli bolygót fedeztünk fel.
Némelyikük Föld-szerű.
A gond az, hogy ha el akarunk jutni azokra a bolygókra,
még az ember alkotta leggyorsabb járművek is -
a Juno és a Voyager meg a többiek -
több tízezer év alatt jutnának el
a legközelebbi naprendszerbe.
Ha idegen tengerpartokat szeretnénk fölfedezni,
vagy gyönyörködni a kettős napos alkonyatban,
akkor egészen másról beszélünk,
amihez úgy kéne megváltoztatnunk az időléptéket és az emberi testet,
hogy az utóbbira rá sem ismernénk.
Ez a 4-es típusú civilizáció.
Halvány fogalmunk sincs, hogy az milyen lehet,
de pillantásokat vethetünk
azokra az eszközökre, amelyekkel odáig juthatunk.
Két példát említek.
Egyik a kiváló Floyd Romesberg,
aki többek között
az élet alapkémiájával játszadozik.
Bolygónkon az élet az ATCG-ből, a DNS négy betűjéből áll.
Minden baktérium, növény, állat, ember,
tehén és minden más.
Floyd két alappárt közülük kicserélt,
így lett ATXY.
Így párhuzamos rendszerben is lehet életet létrehozni,
gyereket nemzeni, szaporodni, fejlődni.
Ez nem párosodik a Földön lévő
legtöbb dologgal, vagy talán egyikkel sem.
Talán baktériumálló növényeket hozhatunk létre.
Talán vírusálló növényeket hozhatunk létre.
Ugyan miért olyan érdekes ez?
Mert ez azt jelenti, hogy nem mi vagyunk az egyedüli megoldás.
Azt jelenti, hogy alternatív vegyi összetételt lehet létrehozni,
amelyek alkalmazkodhatnak egészen más bolygókhoz,
amelyeken életet és átöröklést valósíthatnak meg.
A második kísérlet,
avagy e kísérlet másik következménye,
hogy mindannyiunk, az egész élet 20 aminosavon alapszik.
Ha nem helyettesítünk két aminosavat,
ha nem ATXY-t, hanem ATCG + XY-t mondunk,
akkor 20 helyett 172 építőkövünk lesz,
és egyszer csak 172 aminosav-építőkövünk lesz
különböző életformák kialakítására.
A másik kísérlet elég zavarba ejtő.
Kínában végezték.
Ez a pasi több száz egérfejet ültetett át.
Jó, mi?
Mitől érdekes a kísérlet?
Emlékezzünk vissza az első szívátültetésekre.
Akkoriban az volt a szokás,
hogy a donor feleségét vagy lányát behívták az újszíveshez,
hogy az orvosoknak erre feleljen:
"Fölismeri ezt a személyt?" "Szereti ezt a személyt?"
"Érez valamit iránta?"
Ma jót nevetünk ezen,
mert tudjuk, hogy a szív nem más, mint izom.
de több százezer vagy több tízezer évig így gondolkoztunk:
"Övé lett a szívem. Elrabolta a szívemet. Összetörte a szívemet."
Azt hittük, hogy a szívvel
az érzelmeket is átültettük. Dehogyis!
Mi a helyzet az aggyal?
A kísérlet kétféleképpen végződhet.
Ha az egér életképes,
akkor azt látjuk,
hogy az új agy
olyan, mint egy tiszta lap?
Ennek jelentősége van.
A másik lehetőség:
az új egér fölismeri Minnie egeret.
Az új egér emlékszik, mitől félt,
hogyan tájékozódjon az útvesztőben,
és ha ez igaz,
át tudjuk ültetni a memóriát és a tudatot.
Akkor adódik a valóban érdekes kérdés:
ha tényleg át tudjuk ültetni,
akkor ez az egyedüli input-output mechanizmus?
Vagy át tudjuk ültetni a tudatot
valami teljesen másba,
ami kitart az űrben,
ami kitart több ezer évig,
ami egy teljesen újjáalakított test lesz,
amely képes a tudatot igen hosszú ideig hordozni?
Térjünk vissza az első kérdéshez:
Miért szeretnénk ezt megtenni?
Megmondom, hogy miért.
Mert ez az abszolút szelfi.
(Nevetés)
Ezt majdnem tízmilliárd kilométerről fényképezték.
Ez a Föld.
Ezek pedig mi vagyunk,
Ha ez a kis dolog működik, akkor az egész emberiség esetében is működik.
Azért akarjuk módosítani az emberi testet,
hogy végül legyen egy fényképünk, amelyik azt mondja:
ezek mi vagyunk, ezek mi vagyunk,
ezek mi vagyunk,
mert így tudjuk túlélni a hosszútávú kihalást.
Ez az oka, hogy miért nem etikus
elmulasztani az emberi test fejlesztését,
még akkor sem, ha ijesztőnek látszik, ha megpróbáltatással jár.
De ez fogja lehetővé tenni a felfedezéseket, az életet,
s hogy olyan helyekre jussunk el, amelyekről ma nem is álmodunk,
de ahová ük-ük-ük-ükunokáink valaha eljuthatnak.
Köszönöm szépen.
(Taps)