Astronómovia objavili tisíce planét obiehajúcich iné hviezdy ako Slnko.
Majú rôzne veľkosti,
ich obežné dráhy sú v rôznych vzdialenostiach od hviezdy.
Tie najbližšie z nich sú od nás vzdialené bilióny kilometrov
a aj tie najväčšie sú iba rozmazanými škvrnami
vo vysokovýkonných teleskopoch.
Ak má však niektorá z planét veľkosť podobnú Zemi
a neobieha príliš blízko ani príliš ďaleko od svojej hviezdy,
môže byť skalnatá a dosť teplá na to, aby na nej boli oceány
a možno aj život.
Astronómovia objavujú tieto potenciálne obývateľné planéty
a iba otvárajú oči.
Mohli by na jednom z tých vzdialených svetov byť stavebné prvky života?
Či dokonca živá, dýchajúca civilizácia?
Bude otázka „sme vo vesmíre sami?“ čoskoro zodpovedaná?
Ale počkať.
Možno by sme si najskôr mali položiť inú otázku.
Mali by sme sa snažiť zistiť, či sme vo vesmíre sami?
Ak nájdeme atmosférické dôkazy o živote
na jednom z tých malých, vzdialených svetov,
máme sa snažiť skontaktovať s bytosťami, ktoré tam môžu žiť?
Je to rozumné?
Pred 30 rokmi sa NASA rozhodla, že odpoveďou je áno.
Voyager 1 a 2 boli vypustené v 1977,
aby preskúmali obrie planéty slnečnej sústavy.
Každá sonda so sebou niesla pozlátenú gramofónovú platňu,
akúsi časovú schránku, ktorá obsahuje stopy a správy,
čo sprostredkujú príbeh ľudskej civilizácie.
Obsah týchto pozlátených medených diskov určil výbor,
ktorého predsedom bol americký astronóm a spisovateľ Carl Sagan.
Obsahujú vyše 100 obrázkov
a spektrum zvukov prírodného sveta:
morské vlny,
hrmenie,
spev vtákov
a veľrýb.
Platne tiež obsahujú hudbu z rôznych dôb a kultúr,
pozdravy v 55 jazykoch
a správy od prezidenta Spojených štátov
a generálneho tajomníka OSN.
Obsahujú aj mapu.
Každá pozlátená platňa zobrazuje polohu našej Slnečnej sústavy
určenú vzhľadom na 14 pulzarov.
Boli zaznamenané ich presné a jedinečné frekvencie,
aby ich mohli inteligentné mimozemské bytosti
použiť a nájsť Zem.
O mnoho rokov neskôr slávny fyzik Stephen Hawking povedal,
že bolo chybou dať mimozemským tvorom návod, ako sa dostať k našej planéte.
Hawking sa domnieva, že žiaden mimozemský život
pravdepodobne nie je zložitejší než mikróby,
ale varoval, že keby vyspelý mimozemský druh navštívil Zem,
bola by to podobná katastrofa, akou bol príchod Krištofa Kolumba
pre pôvodných obyvateľov Ameriky.
Pozlátené platne zatiaľ pokračujú vo svojej ceste.
V roku 1990 obe sondy Voyager prekročili obežnú dráhu Pluta.
Voyager 1 vstúpil do medzihviezdneho priestoru v roku 2012
a najbližší hviezdny systém dosiahne o 40 000 rokov.
Ak mimozemský život objaví jednu zo sond,
je možné, že rozlúštia záchytné body z pozlátenej platne
a jedného dňa navštívia našu planétu.
To platí najmä vtedy,
ak pôjde o technologicky oveľa vyspelejšiu civilizáciu.
Mohla by byť blahosklonná,
ako snáď budeme aj my, ak bude raz ľudstvo schopné medzihviezdnych ciest.
Alebo môže byť nepriateľská.
Hľadanie planét s možným životom je ako hľadieť do obrovskej priepasti.
Pravdepodobne nebudeme naisto poznať evolučný stupeň,
cítenie,
charakter
alebo zámery prvej formy života, ktorú objavíme.
Je teda riskantné pozerať sa von.
Riskujeme svoj vlastný spôsob života.
Môže však byť riskantnejšie nepozerať sa,
odmietať priekopnícke spôsoby, ktoré pomáhajú formovať náš vlastný druh.
Všetci sa rodíme so zvedavosťou týkajúcou sa sveta a vesmíru.
Nasledovať túto zvedavosť je jedným z najväčších úspechov ľudstva.
Možno existuje priestor na posúvanie hraníc vedy,
pokiaľ budeme spolu s naším oduševnením
živiť aj ďalší z najväčších kladov ľudstva:
nádej.