Danas želim govoriti o značenju riječi,
kako ih određujemo
i kako one, gotovo osvetnički,
određuju nas.
Engleski je jezik veličanstvena spužva.
Volim engleski jezik. Drago mi je što njime govorim.
Unatoč tome, on ima puno rupa.
U grčkome postoji riječ "lachesism"
što znači "glad za propašću."
Kad ugledate grmljavinsko nevrijeme na obzoru
i jednostavno se nađete kako prizivate oluju.
U mandarinskome, postoji riječ "yù yī" --
ne izgovaram je ispravno --
što znači žudnju da ponovno nešto osjetite onako intenzivno
kao što ste to osjećali kao dijete.
U poljskome, postoji riječ "jouska"
što je svojevrstan hipotetski razgovor
koji se prisilno odvija u vašoj glavi.
I konačno, u njemačkome -- naravno u njemačkome --
postoji i riječ "zielschmerz,"
odnosno strepnja od dobivanja onoga što želite.
(Smijeh)
U konačnici, ispunjenje životnog sna.
I sam sam Nijemac pa točno razumijem kakav je to osjećaj.
Ne vjerujem da bih ijednu od ovih riječi upotrijebio
tijekom uobičajenog dana,
ali doista mi je drago da postoje.
Doduše, one postoje samo zato što sam ih ja izmislio.
Ja sam autor "Rječnika neznanih jada,"
kojeg pišem posljednjih sedam godina.
Svrha čitavoga projekta
jest pronaći rupe u jeziku emocija
i nastojati ih popuniti
kako bismo mogli govoriti o svim onim ljudskim manama
i osobitostima ljudskoga stanja,
koja svi mi osjećamo, ali ni ne pomišljamo o njima govoriti
jer nemamo riječi kojima bismo to učinili.
Negdje na pola puta tijekom projekta,
definirao sam riječ "sonder,"
ideju da svi mi sebe smatramo glavnim protagonistima,
a sve ostale tek statistima.
No, u stvarnosti, svi smo mi glavni protagonist,
i svatko je od nas statist u nečijoj tuđoj priči.
Čim sam to objavio,
brojni su mi ljudi odgovorili:
"Hvala vam što ste imenovali ono što osjećam cijeloga života,
ali nije za to postojala riječ."
To ih je učinilo manje usamljenima.
U tome je moć riječi --
one nas čine manje usamljenima.
Nedugo nakon toga
počeo sam primjećivati da ljudi "sonder"
sasvim ozbiljno koriste u komunikaciji na internetu,
a nedugo sam ga potom primijetio
i osobno, u razgovoru uživo.
Nema neobičnijeg osjećaja od toga kad izmislite riječ,
i potom je vidite kako živi neki svoj život.
Nemam za to još uvijek riječ, ali naći ću je.
(Smijeh)
Radim na tome.
Počeo sam razmišljati o tome što riječi čini stvarnima.
Mnogo me ljudi pita i
najčešće od ljudi čujem:
"Jesu li te riječi izmišljene? Stvarno ne razumijem."
Nisam znao što da im kažem,
jer kad je "sonder" zaživio,
tko sam ja da govorim koje su riječi stvarne i koje nisu?!
Osjećao sam se poput Stevea Jobsa koji je opisao svoje otkriće
uvidjevši da većina nas, svakodnevno,
jednostavno nastoji ne udarati previše u zidove,
nego se jednostavno nosimo sa svime.
Ali, kad jednom shvatite
da su ovaj svijet izgradili ljudi nimalo pametniji od vas,
tad možete ispružiti ruke i dodirnuti te zidove,
pa čak i pružiti ruke kroz njih
te shvatiti da ih imate snage promijeniti.
I kad me ljudi pitaju: "Jesu li te riječi stvarne?",
na različite im načine odgovaram.
Neki od njih imaju smisla. Neki i nemaju.
Jedan od onih koje sam iskušao je:
"Dakle, svijet je stvaran ako želite da stvaran bude."
Jednako kao što je ovaj prolaz stvaran jer su ga ljudi željeli ovdje.
(Smijeh)
U studenskim se kampusima to događa sve vrijeme.
Naziva se "putem želja."
(Smijeh)
No, onda sam zaključio da se ljudi uistinu pitaju,
kad pitaju je li riječ stvarna:
"Kolikim će mi umovima ovo omogućiti pristup?"
Mislim da je to način na koji mi nerijetko doživljavamo jezik.
U biti, riječ je ključ
kojim otključavamo glave drugih ljudi.
I ako njome otključavamo jedan mozak,
ona nije osobito vrijedna,
ne vrijedi je zapravo ni poznavati.
E sad, dva mozga ... ovisi čija su.
Milijun mozgova? Može, to je prava stvar.
Prema tome, prava riječ je ona kojom pristupate što većem broju mozgova.
Radi toga je vrijedi poznavati.
Uzgred, najstvarnija riječ od svih, prema ovom kriteriju, je:
[O.K.]
To je to.
Najstvarnija riječ koju imamo.
Najbliža ključu svih ključeva.
To je najrazumljivija riječ u svijetu uopće,
gdje god se zatekli.
Problem je u tome
što gotovo nitko ne zna što predstavljaju ta dva slova.
(Smijeh)
Nekako neobično, zar ne?
Moglo bi se raditi o pogrešnom sricanju riječi "all correct,"
ili "old kinderhook."
Nitko zapravo ne zna, ali činjenica da nije ni važno
govori o tome kako pridajemo značenje riječima.
Značenje nije u riječima samim.
Mi smo ti koji učitavamo sebe u njih.
Svi tražimo smisao u svojim životima,
i u životu uopće,
i vjerujem da riječi s time imaju neke veze.
Tražite li značenje nečega,
sasvim je prikladno krenuti od rječnika.
On donosi osjećaj reda
u vrlo kaotičan svemir.
Naše je razumijevanje toliko ograničeno
da moramo osmisliti obrasce i skraćenice
te iznaći načine da ih interpretiramo
i nastavimo živjeti.
Trebamo riječi da bismo se uobličili, da bismo se definirali.
Mislim da se većina nas osjeća sputanima
onime kako koristimo riječi.
Zaboravljamo da su riječi izmišljene.
Ne samo moje riječi. Sve su riječi izmišljene,
ali ne znače i sve nešto.
Svi smo mi nekako zarobljeni u vlastitim rječnicima
koji nužno ne koreliraju s ljudima koji već nisu poput nas,
pa mi se čini da osjećam kako se svake godine sve više udaljavamo
što ozbiljnije doživljavamo riječi.
Jer, upamtite, riječi nisu stvarne.
One nemaju značenja. Mi ih imamo.
Prije no što vas napustim, volio bih vam pročitati
jednog od mojih najdražih filozofa,
Billa Wattersona, autora "Calvina i Hobbesa."
On je rekao:
"Stvoriti život koji odražava vaše vrijednosti i udovoljava vašoj duši
rijetko je postignuće.
Osmisliti vlastiti život
nije lako,
ali još je uvijek dopušteno,
i mislim da ćete biti sretniji potrudite li se."
Hvala vam.
(Pljesak)