Šta je ljubav?
To je pojam koji je teško definisati,
tim pre što se veoma široko primenjuje.
Mogu da volim trčanje.
Mogu da volim knjigu, film.
Mogu da volim šniclu.
Mogu da volim svoju ženu.
(Smeh)
Ali postoji velika razlika
između šnicle i moje žene, na primer.
To jest, ako cenim šniclu,
ona mi, s druge strane, to ne uzvraća.
Dok me moja žena zove
zvezdom svog života.
(Smeh)
Samo druga osoba koja želi
može me smatrati željenim bićem.
Ja to znam, i zato
se ljubav može preciznije definisati
kao želja da budete željeni.
Dakle, večiti problem ljubavi:
kako postati i ostati željen?
Ranije je čovek tražio
odgovor na ovaj problem
tako što je podređivao svoj život pravilima zajednice.
Trebalo je da odigrate specifičnu ulogu
u skladu sa svojim polom, uzrastom,
društvenim statusom
i samo je trebalo da odigrate svoju ulogu
pa da vas ceni i voli cela zajednica.
Pomislite na mladu ženu koja treba da ostane čedna pre braka.
Pomislite na najmlađeg sina koji mora da sluša najstarijeg,
koji, pak, mora da sluša oca.
Ali postoji jedan fenomen
koji se pojavio u 13. veku,
pre svega tokom renesanse, na zapadu
koji je prouzrokovao najveću krizu identiteta
u istoriji čovečanstva.
Ovaj fenomen je modernost.
Možemo da ga sažmemo pomoću trostrukog procesa.
Prvo, proces racionalizacije naučnog istraživanja,
koji je ubrzao tehnički napredak.
Zatim, proces političke demokratizacije
koji je izrodio prava pojedinca.
I konačno, proces racionalizacije ekonomske proizvodnje
i liberalizacije trgovine.
Ova tri procesa koja se prepliću
potpuno su uništila
sve tradicionalne odnose zapadnih društava,
sa radikalnim posledicama za pojedinca.
Sada su pojedinci slobodni
da cene ili ne cene
bilo koji stav, bilo koji izbor, bilo koju stvar.
Ali, kao rezultat toga, oni se suočavaju
sa istom slobodom drugih
da cene ili ne cene njih.
Drugim rečima, moja vrednost je nekada bila osigurana
mojim potčinjavanjem tradicionalnim autoritetima.
A sada se nalazi na berzi.
Na slobodnom tržištu individualnih želja,
cenjkam se za svoju vrednost svakodnevno.
Otuda anksioznost savremenog čoveka.
On je opsednut: "Da li sam željen? Koliko željen?
Koliko ljudi će me voleti?"
I kako odgovara na ovu anksioznost?
Pa, histerično sakupljajući simbole poželjnosti.
(Smeh)
Ovo nazivam činom sakupljanja
zavodničkog kapitala.
Zaista, naše potrošačko društvo
je u velikoj meri bazirano na zavodničkom kapitalu.
Kaže se, zbog ove potrošnje, da je naše doba materijalističko.
Ali to nije tačno! Mi samo gomilamo predmete
da bismo komunicirali s drugim umovima.
Radimo to da bismo ih naterali da nas vole, da bismo ih zaveli.
Ništa nije manje materijalistično ili sentimentalnije
od tinejdžera koji kupuje nove farmerke
i spušta ih do kolena
zato što hoće da udovolji Dženifer.
(Smeh)
Konzumerizam nije materijalizam.
To je pre, ono što se guta
i žrtvuje u ime boga ljubavi
ili pre, u ime zavodničkog kapitala.
U svetlu ovog zapažanja o savremenoj ljubavi,
kako možemo da zamislimo ljubav u godinama koje dolaze?
Možemo predvideti dve hipoteze:
prva se sastoji u predviđanju
da će se ovaj proces narcističkog kapitalizma pojačati.
Teško je reći koji će oblik imati ovo pojačavanje
jer to umnogome zavisi
od društvenih i tehničkih inovacija
koje je, po definiciji, teško predvideti.
Ali možemo, na primer,
zamisliti sajt za upoznavanje
koji, pomalo kao oni programi sa poenima za lojalnost,
koriste poene za zavodnički kapital
koji variraju u skladu sa mojim godinama, proporcijama,
stručnom spremom, platom
ili brojem klikova na mom profilu.
Možemo takođe da zamislimo
i lekove za raskide
koji slabe osećaj vezanosti.
Uzgred, na MTV-u već postoji emisija
u kojoj učitelji zavođenja
tretiraju tugu kao bolest.
Ovi učitelji sebe nazivaju "pick-up artists".
"Artist" je lako, znači "umetnik".
"Pick-up" je "pokupiti nekog",
ali ne bilo koga, već devojke.
Tako da su oni umetnici kupljenja devojaka.
(Smeh)
A tugu zovu "uanitis" ("one-itis").
Na engleskom, "itis" je sufiks koji označava infekciju.
Uanitis može da se prevede kao "infekcija od jedne osobe".
Malo je odvratno. Za umetnike muvanja,
zaljubiti se u nekoga
je gubljenje vremena,
traćenje vašeg zavodničkog kapitala,
i zato mora da se eliminiše
kao zaraza, kao infekcija.
Takođe možemo predvideti
romantičnu upotrebu genoma.
Svi bi ga nosili sa sobom
i pokazivali kao vizit kartu
da provere da li sa zavođenja može da se pređe na reprodukciju.
(Smeh)
Naravno, ova trka za zavođenjem,
kao i svako ljuto nadmetanje,
će napraviti ogromnu nejednakost u narcističkom zadovoljstvu
i prema tome, mnogo usamljenosti i frustracije takođe.
Tako da možemo očekivati da će sama modernost,
koja je izvor zavodničkog kapitala, biti dovedena u pitanje.
Mislim posebno na reakciju
neofašista ili religijskih zajednica.
Ali takva budućnost ne mora da se ostvari.
Možda je moguć drugi put za razmišljanje o ljubavi.
Ali kakav?
Kako se odreći histerične potrebe da se bude vrednovan?
Pa, postati svestan moje bezvrednosti.
(Smeh)
Da,
ja sam bezvredan.
Ali ne brinite:
i vi ste.
(Smeh)
(Aplauz)
Mi smo bezvredni.
Bezvrednost se lako demonstrira,
jer da bih bio vrednovan,
treba mi drugi da me želi,
što pokazuje da nemam sopstvenu vrednost.
Ja nemam nikakvu inherentnu vrednost.
Svi se pretvaramo da imamo idola;
pretvaramo se da smo idoli za nekog drugog, ali u stvari
svi smo prevaranti, pomalo kao čovek na ulici
koji izgleda potpuno hladno i indiferentno,
dok je u stvari predvideo i proračunao
tako da sve oči budu uprte u njega.
Mislim da bi svest
o ovoj opštoj obmani
koja se tiče svih nas
olakšala naše ljubavne veze.
To je zato što želim da budem voljen
od glave do pete,
opravdavajući u svakom svom izboru
da histerija zavođenja postoji.
I zato želim da izgledam savršen
da bi me drugi voleo.
Hocu da oni budu savršeni
da bih bio uveren u svoju vrednost.
To dovodi do parova
opsednutih učinkom,
koji će lako raskinuti
zbog najmanjeg neuspeha.
Kao suprotnost ovom stavu
predlažem nežnost - ljubav kao nežnost.
Šta je nežnost?
Biti nežan znači prihvatiti slabosti voljene osobe.
To ne znači da treba da budete tužan par bolničara.
(Smeh)
To je prilično loše.
Naprotiv,
ima mnogo šarma i sreće u nežnosti.
Mislim posebno na vrstu humora koja se, nažalost, malo koristi.
To je neka vrsta poezije namerne nespretnosti.
Mislim na šale na sopstveni račun.
Za par koji se više ne održava,
podržan ograničenjima tradicije,
mislim da su šale na sopstveni račun
jedno od najboljih sredstava za opstanak veze.