A nevem Cameron Russell
és az elmúlt időben
modellként dolgoztam.
Vagyis az elmúlt 10 évben.
És most az az érzésem, hogy kellemetlen feszültség
alakult ki a teremben,
mert nem kellett volna felvennem ezt a ruhát. (Nevet.)
Szerencsére van nálam váltás ruha.
Ez az első, hogy valaki átöltözik a TED színpadán
úgyhogy igazán szerencsések, hogy ennek tanúi lehetnek
Ha volt olyan nő, akit nagyon megijesztett a megjelenésem
nem kell elárulni, később úgyis látni fogom a Twitteren.
(Nevet.)
Felhívnám rá a figyelmet, hogy milyen szerencsés vagyok
hogy meg tudom változtatni a véleményüket magamról
alig 10 másodperc alatt.
Ezt nem mindenki tudja megtenni.
Ez a magassarkú cipő nagyon kényelmetlen,
még jó, hogy nem ebben tartom az előadásom.
Ezt a pulóvert lesz a legnehezebb felvenni,
mert mindenki rajtam fog nevetni,
úgyhogy ne csináljanak semmit se, amíg felveszem.
Ez az.
Miért csináltam ezt?
Nagyon fura volt.
Nos,
remélhetőleg nem annyira fura, mint ez a kép.
A képeknek ereje van,
de a képek felszínesek is.
6 másodperc alatt teljesen megváltoztattam azt, amit gondolnak rólam.
Amikor ez a kép készült,
még sosem volt barátom a valós életben.
Nagyon feszengtem, a fényképész arra kért,
hogy homorítsak és túrjak bele
a fiú hajába.
És ott van a szépészeti beavatkozás
vagy például a mű barnaság, amit két napja szereztem a munkámhoz.
A külsőnket alig tudjuk megváltoztatni és mégis
ez a külső bármennyire is felszínes és megváltoztathatatlan
óriási befolyással van az életünkre.
Ma akkor leszek igazán vakmerő, ha őszinte leszek.
Azért állok itt ezen a színpadon, mert modell vagyok.
Azért állok itt, mert egy csinos, fehér nő vagyok
akit a szépségiparban úgy hívunk, hogy "szexi lány".
Válaszolni fogok azokra a kérdésekre, amiket gyakran feltesznek nekem,
de ezúttal igazán őszintén.
Az első az, hogy hogyan lett belőlem modell?
Általában csak annyit szoktam mondani, "Ó, felfedeztek", de ez nem mond sokat.
Az igazság az, hogy azért lettem modell,
mert nyertese vagyok egy genetikai lottónak és kedvezményezettje egy hagyatéknak,
és Önök talán kíváncsiak, mi ez a hagyaték.
Az elmúlt évszázadokban
a szépség nem csak egészséget, fiatalságot és szimmetriát
jelentett, amely tulajdonságok csodálata belénk van kódolva,
hanem szépnek számít a magas, karcsú alak,
a nőiesség és a fehér bőr.
Ez az a hagyaték, amivel én rendelkezem
és ebből a hagyatékból kapom a fizetésem.
Tudom, hogy néhányan a nézőtérről
szkeptikusan hallgatják az előadásom,
és a divatőrültek azt gondolhatják: "Álljon meg menet,
ott van Naomi. Tyra. Joan Smalls. Liu Wen"
Először is, hadd gratuláljak a modellvilág ilyen mély ismeretéhez. Lenyűgöző.
Nevetés.
Sajnos azonban tudniuk kell, hogy 2007-ben egy
rendkívül lelkes doktori hallgató a New York Egyetemről
megszámolta a kifutókra szerződtetett összes modellt
és a 677 alkalmazott modell közül
csak 27, tehát kevesebb mint 4 százalék volt nem fehér bőrű.
A másik kérdés, amit gyakran hallok:
"Belőlem is lehet modell, ha felnövök?"
Először azt szoktam válaszolni, hogy "Nem tudom, én ilyennel nem foglalkozom."
De a következő reakcióm, amit igazán válaszolni szeretnék ezeknek a fiatal lányoknak az ez: "Miért?"
Hiszen bármi lehet belőled.
Lehetsz az Amerikai Egyesült Államok elnöke
vagy a következő Internet feltalálója
vagy szív- és mellkassebész nindzsa-költő
ami igazán menő lenne, hiszen te lennél az első ilyen.
Nevetés.
Ha még ezek után is azt mondják, hogy
"Nem, nem Cameron. Én modell akarok lenni."
akkor azt mondom "Legyél a főnököm!"
Mert én semmiben sem dönthetek, de te
lehetnél az amerikai Vogue főszerkesztője vagy
a H&M vezérigazgatója vagy a következő Steven Meisel.
Azt mondani, hogy az ember modell szeretne lenni
egyenlő azzal, mintha azt mondaná: ha felnövök meg akarom nyerni a lottót.
Ezt nem lehet irányítani, és ez lenyűgöző
ám nem számít karriernek.
Bemutatom maguknak a 10 év alatt felgyűlt modell tudásomat
mert a szív- és mellkas sebészekkel ellentétben,
ez lecsupaszítható.
Ha itt van a fényképész és a fémhalogén
lámpa fénye innen érkezik,
és az ügyfél azt kéri: "Cameron egy sétáló képet szeretnénk"
akkor ez a láb először, szép és hosszú, ez a kar hátra, ez a kar előre
a fej negyvenöt fokos szögben és előre-hátra mászkál az ember.
és közben visszapillantunk az elképzelt barátainkra.
300, 400, 500 alkalommal. (Nevetés.)
Ez lesz az eredmény. (Nevetés.)
Remélhetőleg, nem olyan csálé mint az ott középen.
Azzal képpel nem tudom mi történhetett.
Sajnos, ha az ember elvégezte a képzést és
van egy önéletrajza és szakmai tapasztalata,
akkor már korlátozottak a lehetőségei.
Tehát hiába akarsz az Amerikai Egyesült Államok elnöke lenni
ha az önéletrajzodban az áll: "10 évig - fehérnemű modell"
Az emberek furcsálni fogják.
Azt is gyakran kérdezik tőlem, hogy "Minden fényképet retusálnak?"
A válasz igen, szinte minden fényképet retusálnak
de ez csak egy apró része annak, ami ilyenkor történik.
Ez az egyik első képem, amit rólam készítettek,
életemben először volt rajtam bikini és
ekkor még nem is menstruáltam.
Tudom ez nagyon személyesnek tűnik,
de egy fiatal lány voltam.
Néhány hónappal korábban, így néztem ki a nagymamám mellett.
Ez ugyanaznap készült, mint mellette a fénykép.
Elkísért egy barátom.
Itt pedig egy pizsama party-n vagyok néhány nappal a francia Vogue fotózásom előtt.
Ez is én vagyok a foci csapatban és a V magazinban.
Most pedig ez vagyok.
Remélem, hogy látják, ezek nem
fényképek, amik rólam készültek.
Ezek konstrukciók,
amelyeket egy csapat szakember, például
fodrász, sminkes, fényképész illetve stylist
és az ő asszisztenseik készítenek, gyártás előtt-után;
ez az ő építményük. Ez nem én vagyok.
Fel szokták még tenni a kérdést:
"Kapsz ingyen dolgokat?"
Igen, túl sok 20 centis magassarkúm van, amelyeket nem hordok,
kivéve az előbb,
de ami ingyen jár a munkámhoz
az az, ami az igazi életemhez járul hozzá, erről ritkán szoktunk beszélni.
Cambridge-ben nőttem fel
és egyszer úgy mentem vásárolni, hogy nem volt nálam pénz,
úgyhogy megkaptam a ruhát ingyen.
Kamasz koromban, egy barátommal ültem egy autóban,
aki borzalmasan vezetett, áthajtott egy piros lámpán és persze
megállított minket a rendőr
de elég volt annyit mondanom "Sajnálom, biztosúr."
és elengedett minket.
Ezek a dolgok azért történnek velem, mert így nézek ki,
nem pedig azért, aki vagyok és vannak emberek, akiket
azért büntetnek, ahogyan kinéznek, nem azért, akik.
New York-ban élek és tavaly
a 140 000 kamaszból, akit megállítottak és megmotoztak
86 százalék volt afro-amerikai vagy latin kinézetű,
a többségük fiatalember.
Figyelembe véve, hogy 177 000 fiatal afro-amerikai és latin származású férfi él New York-ban,
a kérdés számukra nem az "Megállítanak-e?" hanem, hogy
"Hányszor fognak megállítani? És mikor?"
Amikor ehhez a beszédhez kutattam,
azt találtam, hogy az Egyesült Államokban élő 13 éves lányok
53%-a elégedetlen a testével és
ez a szám 17 éves korukra 78%-ra emelkedik.
Az utolsó kérdés, amit még fel szoktak tenni:
"Milyen érzés modellnek lenni?"
Azt hiszem, ilyenkor azt szeretnék hallani, hogy
"Ha egy kicsit vékonyabb lennél vagy fényesebb lenne a hajad,
akkor boldog és fantasztikus lenne az életed"
És amikor a kulisszák mögött kérdezik ezt, akkor
a válaszainkból úgy tűnhet ez így van.
Azt mondjuk "Nagyon izgalmas ennyit utazni
és fantasztikus kreatív, lelkes, szenvedélyes emberekkel együtt dolgozni."
És ez mind így is van, de ez csak az érem egyik oldala, ugyanis
sosem mondjuk a kamerák előtt, én sosem mondtam
még a kamerák előtt, hogy
"Nincs önbizalmam."
Nincs önbizalmam, mert a nap minden percében
azon jár az agyam, hogy hogyan nézek ki.
És ha arra kíváncsiak, hogy
"Ha vékonyabb combom és fényesebb hajam lenne, boldogabb lennék-e?"
csak rá kell nézni egy csapat modellre,
mert nekik van a legvékonyabb combjuk, a legfényesebb hajuk és a legmenőbb ruháik
és valószínűleg ők a földgolyó legbizonytalanabb női a testüket illetően.
Amikor ezt a beszédet írtam, nagyon nehezemre esett
megtalálni az őszinte egyensúlyt, mert egyrészről
nagyon kényelmetlennek találom kiállni ide és azt mondani:
"Rengeteg előnyöm származott abból, hogy jó lapokat osztottak nekem."
és még kényelmetlenebb tetézni ezt azzal a kijelentéssel, hogy
"és ez nem tesz mindig boldoggá."
Leginkább azonban annak a nemi és faji elnyomáson
alapuló hagyatéknak a felfedése
a nehéz, amelynek én vagyok az egyik legnagyobb haszonélvezője.
De egyben örömmel tölt el és megtisztel, hogy itt lehetek
és azt hiszem igazán jó, hogy azelőtt jöttem ide,
mielőtt még 10-20-30 év eltelt és jóval több ügynökséget már megjártam, mert
akkor talán nem mesélném el, hogy hogyan szereztem az első munkámat
vagy hogy hogyan fizettem ki az egyetemet,
amely most igazán fontos a számomra.
Ha bármi üzenete volt is ennek a beszédnek, akkor
az az, hogy legyen egyszerűbb elfogadni
a kép hatalmát elért sikereinkben és
átélt kudarcainkban.
Köszönöm. (Taps.)