Kako da znate šta se dešava u vašem svetu?
Količina informacija, samo na klik od nas,
možda jeste beskonačna,
ali vreme i energija koje imamo
za njihovu apsorpciju i vrednovanje, nije.
Sve informacije ovog sveta nisu od velike koristi,
ukoliko ne znate kako da čitate vesti.
Vašim baki i deki, roditeljima,
pa čak i starijim rođacima,
ova misao bi zvučala čudno.
Pre samo nekoliko decenija, vesti su bile namenjene širokim masama.
Izbor je bio ograničen
na nekoliko časopisa opšteg interesovanja
i zvaničnih novina
i tri-četiri TV stanice
na kojima su pouzdani spikeri iznosili dnevne novosti,
u isto pouzdano vreme svake večeri.
No problemi s ovim sistemom su ubrzo postali očigledni
kad su masovni mediji počeli da se šire.
Iako se znalo da autoritarne države
kontrolišu i cenzurišu informacije,
niz skandala je pokazao
da i demokratske vlade obmanjuju javnost,
često uz pomoć medija.
Otkriće prikrivenih ratova, tajnih ubistava
i političke korupcije,
potkopalo je poverenje javnosti u zvanični narativ
koji su nudili matični izvori.
Slom poverenja u čuvare medijskih kapija
doveo je do pojave alternativnih novina, radio emisija i kablovskih vesti,
koji su se takmičili na glavnom tržištu, pokrivajući događaje
iz različitih perspektiva.
U skorije vreme, internet je umnožio količinu
informacija i tačaka gledišta,
uz pomoć društvenih mreža, blogova i onlajn videa,
pretvorio je svakog građanina u potencijalnog izveštača.
Ali ako je svako izveštač, onda niko nije,
a različiti izvori mogu da se ne slažu,
ne samo u mišljenjima, već i u samim činjenicama.
Kako onda saznati istinu ili nešto slično njoj?
Najbolji način je da do izvorne vesti dođete
bez učešća posrednika.
Umesto članaka koji tumače naučno istraživanje
ili politički govor,
često možete naći izvorni materijal i proceniti za sebe.
Za aktuelne vesti, pratite izveštače na društvenim mrežama.
U toku velikih događaja, poput Arapskog proleća
ili ukrajinskih protesta,
spikeri i blogeri su slali i beležili novosti
iz središta haosa.
Iako se većina ovoga kasnije pojavila u člancima i izveštajima,
imajte na umu da ove doterane verzije
često kombinuju glas osobe koja je bila tamo,
s umecima urednika, koji nije bio tamo.
Istovremeno, što je priča haotičnija,
manje bi trebalo da je pratite u realnom vremenu.
Za vreme događaja, poput napada terorista i prirodnih katastrofa,
težnja današnjih medija za stalnom pokrivenošću,
čak i kada nema novih pouzdanih informacija,
ponekad vodi do netačnih informacija
ili do optuživanja nevinih ljudi.
Lako je biti nestrpljiv za vreme ovakvih događaja,
ali pokušajte da proveravate poslednje informacije
nekoliko puta na dan,
umesto na svakih nekoliko minuta,
ostavljajući tako vremena da se pojave kompletni detalji
i da se lažni izveštaji opovrgnu.
Iako dobro novinarstvo teži objektivnosti,
medijska pristrasnost je često neizbežna.
Ako ne možete direktno doći do priče,
čitajte izveštaje iz višestrukih izvora,
koji koriste različite izveštače i intervjuišu različite stručnjake.
Uključivanje na različite izvore i primećivanje razlika
omogućuje vam da sklopite delove
u potpuniju sliku.
Takođe je krucijalno da razdvojite činjenice od mišljenja.
Reči, poput "mislim", "po svoj prilici" ili "verovatno"
znače da je izvor oprezan
ili, što je još gore, da nagađa.
I pazite se izveštaja koji se oslanjaju na anonimne izvore.
Ovo bi mogli da budu ljudi koji nemaju mnogo veze s pričom,
ili je u njihovom interesu da utiču na pokrivanje priče,
njihova anonimnost ih oslobađa odgovornosti
za informaciju koju obezbeđuju.
Na kraju i najvažnije,
pokušajte da proverite vesti pre nego što ih raširite.
Iako su društvene mreže omogućile istini
da brže stigne do nas,
takođe su omogućile tračevima da se šire
pre nego što stignu da se provere
i da neistine prežive
dugo nakon što su opovrgnute.
Zato, pre nego što podelite tu neverovatnu
ili nečuvenu vest,
pretražite internet, da nađete neku dodatnu
informaciju ili kontekst, koji su vam možda promakli
i vidite šta drugi govore o tome.
Danas smo nezavisniji nego ikad
od starih čuvara medijskih kapija,
koji su nekad kontrolisali tok informacija.
Ali sa slobodom dolazi i odgovornost:
odgovornost da organizujemo sopstveno iskustvo
i da se pobrinemo da tok ne postane poplava
i da nas ne ostavi manje informisanim nego što smo bili pre zaranjanja.