Helló mindenki! A nevem Mac,
a munkám pedig, hogy hazudjak a gyerekeknek.
De ezek őszinte hazugságok.
Gyermekkönyveket írok,
és van egy idézet Pablo Picassótól:
"Mindannyian tudjuk, hogy a művészet nem az igazság.
A művészet hazugság, amely ráébreszt az igazságra,
vagy legalábbis arra az igazságra, amely befogadható számunkra.
A művésznek képesnek kell lennie
meggyőzni másokat hazugságai igaz voltáról."
Gyermekként hallottam először ezt az idézetet,
és imádtam,
bár fogalmam sem volt arról, hogy mit jelent.
(Nevetés)
Mindenesetre ma azért vagyok itt,
hogy erről beszéljek.
Igazságról és hazugságról, képzeletről és valóságról
Hogyan értelmezhetjük hát
ezt az kusza mondatcsokrot?
Arra gondoltam, hogy van PowerPoint-om, hát csinálok egy Venn-diagramot!
["Igazság. Hazugság"] (Nevetés)
Úgyhogy itt van, tessék.
Itt van az igazság és a hazugság
és van ez a kis terület középen,
a metszet.
Ez a metszet, ez a köztes tér a művészet.
Hát rendben, Venn-diagram. (Nevetés) (Taps)
Habár ez sem túl nagy segítség a megértéséhez.
Én akkor értettem meg igazán ezt az idézetet,
és azt, hogy mi maga a művészet,
vagy legalábbis, hogy mi az irodalom,
amikor gyerekkel kezdtem foglalkozni.
Az egyetemi nyári szünetek alatt
táborvezetőként dolgoztam
és imádtam ezt a munkát.
Nyári sporttábor volt
négy - hat évesek részére.
Én a négy évesekre felügyeltem,
ami jól jött, mert
a négy évesek még nem tudnak sportolni, ahogyan én sem.
(Nevetés)
Vagyis, egy négy éves szintjén sportolok,
tehát az történt, hogy a lurkók futkároztak egy ideig
néhány bója körül,
majd kimelegedtek, és odajöttek leülni
a fa alá, ahol én már jó ideje üldögéltem. (Nevetés)
Én pedig elkezdtem történeteket kitalálni,
történeteket mesélni nekik az életemről.
Elmeséltem, hogy hétvégente hazajárok,
és elmeséltem, hogy hogyan kémkedek az angol királynőnek.
Így hamarosan más gyerekek,
akik nem is az én csoportomban voltak,
odajöttek és megkérdezték:
"Te vagy Mac Barnett, ugye?
Te vagy az angol királynő kémje!"
Már régóta vágytam arra, hogy idegenek jöjjenek oda hozzám
és feltegyék ezt a kérdést.
Persze az én fantáziámban csinos orosz nők kérdezgettek...
de tudják, ha 4 évesek, hát 4 évesek,
az ember azt fogadja el, amit kap, Berkeleyben, Californiában.
És közben észrevettem, hogy a történeteim
számomra valamilyen ismerős módon valóságosak
és izgalmasak voltak.
A csúcspont - amit sosem felejtek el -
egy Riley nevű kislányhoz kapcsolódik. Aprócska volt.
Minden nap elővette az ebédjét,
és kidobta belőle a gyümölcsöt.
Egyszerűen csak fogta a gyümölcsöt,
édesanyja mindig sárgadinnyét csomagolt neki,
és behajította a borostyán közé.
Aztán gumicukrot és
pudingot majszolt inkább. Szóltam neki:
"Riley, ezt nem szabad, meg kell enned a gyümölcsöt!"
Erre ő: "Miért?"
"Nos" - mondtam, "ha a gyümölcsöt a borostyán közé dobod,
akkor a borostyánt hamarosan benövi a sárgadinnye."
Ez egyébként remek példa arra is,
hogy miért lettem étkezési tanácsadó helyett inkább mesemondó.
Riley erre azt mondta: "Ez sosem fog megtörténni.
Ez lehetetlen."
Ezért aztán, a tábor utolsó napján
korán felkeltem, és vettem egy nagy sárgadinnyét
a zöldségestől,
elrejtettem a borostyánban,
aztán ebédidőben odamentem Rileyhoz:
"Riley, miért nem mész oda és nézd meg, hogy mit csináltál?"
És — (Nevetés) —
átvánszorgott a borostyánhoz, majd tágra nyílt szemekkel
rámutatott a sárgadinnyére,
ami nagyobb volt a fejénél,
ezután az összes gyerek odarohant, és körülötte szaladgáltak,
mígnem az egyik gyerek megkérdezte:
hé, miért van ezen címke?"
(Nevetés)
Azt feleltem: "Látjátok, ezért mondom mindig,
hogy ne dobjátok a címkéket a borostyánba.
Dobjátok a szemétbe, különben tönkreteszitek a természetet."
És Riley egész álló nap nagyon büszkén hurcolta magával azt a dinnyét.
És tudják, Riley tisztában volt vele, hogy nem termesztett dinnyét 7 nap alatt,
de azt is tudta, hogy bizonyos értelemben mégiscsak megteremtette.
És ez a különös állapot a köztes tér,
de nem csak a gyerekek juthatnak el ebbe az állapotba.
A művészet minket is el tud juttatni ide.
Riley igazán belemerült ebbe a térbe,
amit nevezhetünk művészetnek vagy képzeletnek.
Én csodának hívom.
Coleridge a hitetlenség szándékos felfüggesztésének
vagy költői hitnek nevezte,
mert vannak pillanatok, amelyek egy mégoly bizarr történetben is
képesek a valóság érzetét kelteni,
és képesek leszünk hinni nekik.
Ez nem csak gyerekek számára érhető el.
Mi, felnőttek is eljuthatunk ide, például, amikor olvasunk.
Ezért vannak sokan, akik hajlandóak 2 napon keresztül
végiggyalogolni Dublinon, a Bloomsday túrán,
hogy láthassanak mindent, ami a "Ulysses"-ben történt,
pedig tudják, hogy igazából nem történt meg semmi.
Ezért megyünk el Londonban a Baker Streetre, hogy láthassuk
Sherlock Holmes lakását
annak ellenére, hogy a 221B számot
csak ráfestették egy épületre, aminek sosem volt ez a címe.
Tudjuk, hogy ezek a szereplők nem valósak,
de valós érzéseink vannak feléjük,
valós érzések keletkeznek bennünk.
Tudjuk, hogy ezek a szereplők nem valósak,
de azt is tudjuk, bizonyos szempontból mégis azok.
A gyerekek sokkal könnyebben érik el ezt az állapotot, mint a felnőttek,
ezért szeretek gyerekeknek írni.
Szerintem a gyerekek a legjobb közönség
a komoly irodalmi művek számára.
Gyermekként
rajongtam a "titkos ajtó" regényekért,
mint amilyen a "Narnia",
ahol kinyitsz egy szekrényajtót, és azon keresztül a csodák világába érkezel.
Biztos voltam benne, hogy titkos ajtók léteznek,
kerestem őket és próbáltam átmenni rajtuk.
Át akartam jutni és benne akartam élni a képzeletbeli világban,
és ezért, hát, nyitogattam az emberek szekrényeit. (Nevetés)
Ezért mentem keresztül édesanyám párjának a szekrényén is,
de ott nem egy titkos bűvös világ volt.
Ott más furcsa holmik voltak,
amikről úgy gondoltam, anyunak feltétlenül tudnia kell.
(Nevetés)
És boldogan el is mondtam neki.
Egyetem után, az első munkám során
pont egy ilyen titkos ajtó mögött dolgozhattam.
A helyet 826 Valenciának hívják.
A Valencia utca 826 szám alatt van
San Francisco Mission negyedében,
és amikor ott dolgoztam,
a McSweeney's könyvkiadónak volt a székhelye,
a 826 Valencia nonprofit írói központ működött benne.
De az épület elején
egy különös bolt volt.
Mivel a hely kiskereskedelmi zónában volt,
és San Franciscóban, nem lehetett eltérni az előírásoktól,
ezért Dave Eggers író, aki a központot alapította,
kötelezett volt létrehozni egy boltot ott. Úgy gondolta: "Rendben,
akkor nyitok egy szaküzletet kalózoknak!"
És így is tett. (Nevetés)
És gyönyörű lett. Az egész fából készült.
Vannak fiókok, amelyekben citrusféléket találsz,
hogy védve légy a skorbuttól.
Vannak szemkötők különböző színekben,
mert tavasszal a kalózok is bevadulnak.
Nem lehet tudni. A fekete unalmas. Pasztell.
Vagy vannak szemek is, többféle színben,
üvegszemek, attól függően, hogy
hogyan akarsz kezelni egy adott helyzetet.
És meglepő módon, az emberek jöttek
és vásároltak,
olyannyira, hogy végül a bolt bevétele
fedezte a központ bérleti díját.
De számomra nem is ez volt a fontos,
hanem a munkám minősége.
Gyerekeket tanítottam történeteket írni,
és amikor az írásórára egy ilyen bizarr, valószerűtlen, köztes térszerű helyen
kell áthaladnod, az befolyásolja a munkádat is.
Ez az a titkos ajtó, amin átsétálhatsz.
Los Angelesben én vezettem a 826-ot,
az én feladatom volt ott felállítani egy üzletet, így létrehoztuk a
"The Echo Park Time Travel Mart"-ot. (Visszhang Park Időutazás Központot)
A mottónk: "Akármikor is vagy, mi már akkor vagyunk!"
(Nevetés)
Az üzlet Los Angelesben a Sunset Boulevardon van.
Barátságos személyzetünk készséggel áll rendelkezésükre.
A legkülönbözőbb korokból származnak,
beleértve 1980-as éveket is, az a fickó ott a végén,
ő az egészen közeli múltból jött.
"A Hónap Dolgozói" díjunkat megkapta
Dzsingisz kán és Charles Dickens is.
Látják, jónéhány nagyszerű ember mászta meg a szamárlétrát nálunk!
Ez a gyógyszertárunk.
Van pár szabadalmunk,
kanópuszedényünk a szerveid tárolására,
kommunista szappan az alábbi felirattal:
"Ez az Ön szappana az évre!" (Nevetés)
A nyitás estéjén elromlott a jégkásagépünk,
és nem tudtuk, hogy mit csináljunk.
A mérnökünket belepte a piros szirup.
Úgy nézett ki, mint aki épp akkor ölt meg valakit,
ami ennél a mérnöknél
nem is volt kizárt.
Nem tudtuk, hogy mit csináljunk.
Ez lett volna üzletünk fénypontja.
Végül egy feliratot tettünk rá: "Üzemen kívül. Gyere vissza tegnap!"
És ez viccesebbnek bizonyult, mint a jégkása,
ezért így hagytuk.
Mammut darabok. Ezek körülbelül 3,2 kilósak dobozonként.
Barbárirtó. Tele van salátával és potpourrival,
csupa olyan dologgal, amelyet a barbárok utálnak.
Holt nyelvek.
(Nevetés)
Piócák, a természet apró orvosai.
És viking légfrissítők, sokféle nagyszerű illattal, például,
lábujjköröm-, izzadságszag, rohadt zöldség- és halotti hamuszag.
Mert mi úgy gondoljuk, hogy az Axe (balta) spray olyasvalami,
aminek a csatatéren a helye,
nem a hónaljadon. (Nevetés)
És vannak érzelemchipek robotoknak,
hogy a robotok is tudjanak szeretni és félni.
A legkelendőbb termékünk a "Kárörvendés" ,
amire nem is számítottunk.
(Nevetés)
Nem gondoltuk, hogy ilyen jól fog menni.
De az egész mögött egy nonprofit szervezet áll,
és a gyerekek áthaladnak
a "Csak személyzet" feliratú ajtón
és bejutnak ebbe a térbe, ahol megcsinálják a házijukat,
meséket írnak, filmeket készítenek,
könyvkiadó rendezvényeken felolvasnak.
Van egy negyedéves kiadvány,
amelyet a hozzánk járó gyerekek
írásaiból állítunk össze.
És vannak partik, amelyeken
sütit esznek, felolvasnak a szüleiknek,
és pezsgőspohárból tejet isznak.
És az egész nagyon különleges,
az előtérben levő abszurd bolt miatt is.
A tréfa nem tréfa.
Itt semmi nem szab gátat a képzeletnek,
és én imádom ezt. A fantázia egy kis darabkája ez,
amely birtokba veszi a valóságot.
Olyan ez a hely, mint egy háromdimenziós könyv.
Van a metafikció fogalma,
azaz, történet a történetről,
És a "meta" szó kulcsfontosságú itt.
Nagy szerepe utoljára az 1960-as években,
John Barth és William Gaddis íróknál volt,
de azóta sem szűnt meg a jelentősége.
Majdnem olyan ősi, mint az elbeszélés maga.
Egy metafiktív módszer
a negyedik fal ledöntése, ugye.
Amikor a színész a közönséghez fordulva azt mondja:
"Színész vagyok,
és ezek itt csak kellékek."
És még ez az őszintének szánt pillanat is,
szerintem, a hazugságot szolgálja,
bár eredetileg arra hivatott, hogy felhívja a figyelmet
a képzelet valótlan voltára.
Ami engem illet, ennek pont az ellentétét kedvelem.
Ha én készülnék ledönteni ezt a falat,
azt szeretném,
hogy a képzelet szabaduljon ki valóságba.
Egy könyvtől azt várom, hogy a titkos ajtó legyen, amely kinyílik,
és a történetei valósággá válnak.
Ezért így próbálom írni a könyveimet.
Erre egy példa a legelső könyvem.
A címe: "Billy Twitters és az ő kék bálna gondja".
Egy kölyökről szól, aki büntetésből
egy kék bálnát kap házi kedvencnek,
és ez tönkreteszi az életét.
A FedUp szállítja házhoz egy napon belül.
(Nevetés)
És Billynek magával kell vinnie az iskolába.
San Franciscóban él, és ott
nagyon nehéz bálnát nevelni.
Sok a domb, az ingatlan nagyon drága...
A piac felborult, mindenki megőrült,
de a felszín alatt van a lényeg,
a könyv csak a borító, a felszín,
a lényeg egy hirdetés benne,
amely egy kék bálna ingyenes, kockázatmentes,
30 napos próbavásárlását kínálja.
És csak egy megcímzett, bélyeggel ellátott válaszborítékot
kell küldeni nekünk, és mi küldünk egy bálnát.
És igen, a gyerekek írnak!
Íme egy levél. Így szól: "Kedves Emberek!
10 dollárba fogadok, hogy nem fogtok küldeni nekem kék bálnát!
Eliot Gannon, 6 éves."
(Nevetés) (Taps)
Eliot és a többiek,
akik írnak nekünk, kapnak
egy levelet egy norvég jogi irodától, nagyon apró betűkkel
— (Nevetés) —
amelyben az áll, hogy a megváltozott vámszabályok miatt
a bálnájukat feltartóztatták Sognefjordnál,
amely egy csodaszép fjord,
aztán van egy kis leírás Sognefjordról
és a norvég ételekről. Egy kis mellébeszélés.
(Nevetés)
A levél azzal zárul,
hogy bálnájuk nagyon szeretne hallani róluk.
Van telefonszáma,
fel lehet hívni, és lehet hagyni neki üzenetet.
És amikor felhívják, hogy üzenjenek neki,
a rögzítőn bálnahangok
és utána egy sípszó hallható,
ami szintén úgy hangzik, mint egy bálnahang.
És kapnak egy képet is a bálnájukról.
Ez itt tehát Randolph,
és Randolph egy Nico nevű kisfiú bálnája.
Nico volt az első gyermek, aki betelefonált.
Most lejátszom Önöknek Nico üzenetének egy részletét.
Ez volt az első üzenet Nicótól.
(Audio) Nico: Szia, Nico vagyok.
Én vagyok a gazdád, Randolf. Szia.
Nos, most beszélhetek veled először,
és lehet, hogy valamelyik nap még hívlak, hamarosan! Szia!"
Mac Barnett: Nos Nico, úgy egy óra múlva, ismét telefonált.
(Nevetés)
És itt van egy másik üzenet Nicótól:
(Audio) Nico: "Szia Randolph, itt Nico beszél.
Már régen nem beszéltünk,
de szombaton vagy vasárnap hívtalak,
igen, szombaton vagy vasárnap,
úgyhogy most újra felhívtalak,
hogy köszönjek neked, és kíváncsi vagyok, hogy mit csinálsz most.
Valószínűleg hamarosan foglak hívni újra,
holnap vagy ma,
szóval beszélünk később. Szia!"
MB: És így is tett, még aznap visszahívott.
Nico több, mint 25 üzenetet hagyott Randolphnak
4 éven keresztül.
Sok mindent elmondott magáról,
a nagymamáról, akit nagyon szeret,
és a nagymamáról, akit kicsit kevésbé szeret,
(Nevetés)
és beszélt arról, hogy éppen milyen keresztrejtvényt fejt,
és íme, lejátszok még egy üzenetet Nicótól.
Ez Nico karácsonyi üzenete.
(Sípolás) (Audio) Nico: "Hallo, Randolph,
sajnálom, hogy ilyen sokáig nem hívtalak.
Nagyon elfoglalt voltam,
mivel elkezdődött az iskola,
és ahogy azt te valószínűleg nem tudod,
talán — mivel te egy bálna vagy — nem tudod,
és csak azért hívlak, hogy elmondjam,
hogy boldog karácsonyt kívánjak neked!
Szóval boldog karácsonyt,
és szia Randolph! Viszlát!"
MB: Nem hallottam Nicóról 18 hónapig
de pont 2 nappal ezelőtt megint hagyott egy üzenetet.
A hangja sokat változott,
és átadta a telefont a bébiszitterének is,
aki szintén nagyon kedves volt Randolphhoz.
Mindenesetre Nico a legjobb olvasó, akit csak kívánhatok.
Szeretném, ha minden olvasóm
ilyen érzelmi kapcsolatba kerülne
a történetekkel és a dolgokkal, amiket létrehozok.
Szerencsésnek érzem magam.
A legjobb közönséget az olyan gyerekek adják, mint Nico,
és ők megérdemlik a legjobb történeteket, amit csak adhatunk.
Nagyon köszönöm.
(Taps)