Ovo je priča o kapitalizmu.
To je sustav koji volim
radi uspjeha i mogućnosti koje je priuštio meni i milijunima drugih.
Počeo sam u svojim 20-tima trgujući robom, posebno pamukom, u rupama,
i ako je ikad bilo slobodnog tržišta otvorenog za sve, to je bilo to,
gdje su se ljudi sa kravatama ali i ponašanjem gladijatora
borili doslovno i fizički za dobit.
Srećom, bio sam dovoljno dobar da do vremena kad sam imao 30,
bilo mi je moguće popeti se do svijeta upravljanja novcem,
gdje sam proveo slijedeća tri desetljeća kao globalni makro trgovac.
I tijekom tog vremena, vidio sam puno ludih stvari na tržištima,
i trgovao sam kroz puno ludih manija.
I nažalost,
žao mi je što moram reći kako smo upravo sada u stisku
jedne od najrazornijih, sigurno tijekom moje karijere,
a jedna od dosljednih poslijedica je kako manije nikad ne završe dobro.
Sad, tijekom zadnjih 50 godina,
mi smo kao društvo počeli gledati na naše kompanije i korporacije
na vrlo uzak, gotovo bolesno usredotočen način
s obzirom na to kako ih vrednujemo,
i stavili smo toliki naglasak na dobit,
na kratkoročne kvartalne zarade i cijene dionica,
do isključenja svega ostalog.
Kao da smo otkinuli čovječnost iz naših kompanija.
Sad, to ne činimo -- prikladno svesti nešto
na skup brojeva kojima se možete igrati poput lego kockica --
ne činimo to u našem osobnom životu.
Ne postupamo s nekim ili ih vrednujemo
temeljem njihovih mjesečnih primanja ili kreditne ocjene,
ali imamo to dvostruko mjerilo
kada dođemo do načina na koji vrednujemo naše poslove.
I znate što?
To prijeti samim temeljima našeg društva.
A evo kako ćete to i vidjeti.
Ovaj dijagram su korporativne zarade unazad 40 godina
kao postotak prihoda,
i možete vidjeti da smo na 40-godišnjem vrhu od 12,5 posto.
Sad, hura ako ste dioničar,
ali ako ste druga strana toga, i ako ste prosječan američki radnik,
onda možete vidjeti kako to nije tako dobra stvar.
["U.S. udio prihoda koji ide radništvu vs. omjer kompenzacije uprave i radnika "]
Sad, više zarade ne povećavaju društveno bogatstvo.
Ono što zapravo čine je pogoršavaju nejednakost dohodaka,
a to nije dobra stvar.
Ali intuitivno, to ima smisla, jel tako?
Jer ako gornjih 10% američkih obitelji
posjeduje 90% dionica,
dok oni uzimaju veći udio korporativne dobiti,
onda ostaje manje bogatstva za ostatak društva.
Ponovo, nejednakost dohotka nije dobra stvar.
Slijedeći dijagram, napravljen od Equality Trusta,
pokazuje 21 zemlju od Austrije preko Japana do Novog Zelanda.
Na vodoravnoj osi je nejednakost dohotka.
Što idete dalje desno, veća nejednakost dohotka.
Na okomitoj osi je devet društvenih i zdravstvenih metrika
Što idete više, problemi su gori,
a te metrike uključuju očekivani životni vijek, maloljetničke trudnoće, pismenost,
društvenu pokretljivost, samo da navedemo nekoliko.
Sad, oni od vas u publici koji su Amerikanci se mogu zapitati,
dobro, kako stoje Sjedinjene države?
Gdje one leže na ovoj slici?
I pogodite što?
Doslovno smo izvan slike.
Da, to smo mi,
sa najvećom nejednakosti dohotka
i najvećim društvenim problemima, prema ovim metrikama.
Sad, evo makro prognoze koju je lako napraviti,
a to je, jaz između najbogatijih i najsiromašnijih,
biti će zatvoren.
Povijest to uvijek čini.
Tipično se dešava na jedan od tri načina:
ili kroz preokret, više poreze, ili ratove.
Nijedno od toga nije na mom popisu želja.
(Smijeh)
Sad, postoji drugi način kako to postići,
a to je povećavanjem pravednosti u korporativnom ponašanju,
ali obzirom na način na koji radimo sada,
to bi zahtjevalo ogromnu promjenu ponašanja,
i poput ovisnika koji pokušava odbaciti naviku,
Prvi je korak priznati kako imate problem.
A dajte samo da kažem, ta manija dobiti koju imamo
je tako duboko ukopana
da čak niti ne shvaćamo kako štetimo društvu.
Ovdje je maleni ali zapanjujući primjer točno kako to radimo:
Ovaj dijagram pokazuje korporativna davanja
kao postotak dobiti, ne prihoda, tijekom zadnjih 30 godina.
Postavite ga uz raniji dijagram korporativnih zarada,
pa vas pitam, čini li se to ispravnim?
U svem poštenju, kad sam počeo pisati ovo, mislio sam,
"O vau, što moja kompanija, što Tudor čini?"
I shvatio sam kako dajemo jedan posto korporativne dobiti
u dobrotvorne svrhe svake godine.
A ja bih trebao biti čovjekoljubac.
Kad sam to shvatio, doslovno sam htio povratiti.
Ali stvar je, ova je manija toliko duboko ukopana
da dobronamjerni ljudi poput mene čak i ne shvaćaju da smo njenim dijelom.
Sad, nećemo promijeniti korporativno ponašanje
jednostavnim povećanjem korporativnog čovjekoljublja ili dobrotvornih priloga.
A da, usput, to smo učetverostručili od tada,
ali -- (aplauz) -- Molim vas.
Ali možemo potičući pravednije ponašanje.
A jedan je način kako to učiniti je zbilja vjerovati
sustavu koji nas je uopće doveo do ovdje,
a to je sustav slobodnog tržišta.
Prije oko godinu dana, neki moji prijatelji i ja
smo pokrenuli neprofitnu udrugu nazvanu Pravedan kapital.
Njeno je poslanje jako jednostavno:
pomoći kompanijama i korporacijama
naučiti kako da djeluju na pravedniji način koristeći javno mnijenje
kako bi točno definirali koji su kriteriji za pravedno korporativno ponašanje.
Sad, upravo sada ne postoje široko prihvaćen standard
koji korporacija ili kompanija može slijediti, i to je mjesto gdje ulazi Pravedan kapital,
jer počevši od ove godine ćemo svaku godinu vršiti nacionalno mjerenje
reprezentativnog uzorka od 20.000 Amerikanaca
kako bi otkrili što točno oni misle
da su kriteriji za pravednost u korporativnom ponašanju.
Sad, to je model koji će započeti u Sjedinjenim državama
ali može biti proširen bilo gdje na svijetu,
i možda ćemo otkriti
kako je najvažnija stvar za javnost
da stvaramo poslove s plaćom dovoljnom za život, ili da izrađujemo zdrave proizvode,
ili pomažemo, ne štetimo, okolišu.
U Pravednom kapitalu, ne znamo, a niti nije do nas da odlučimo.
Mi smo tek glasnici.
Ali imamo 100% povjerenje i vjeru u američku javnost
da će to shvatiti ispravno.
Tako da ćemo nalaze objaviti ovaj rujan po prvi put,
i potom slijedeće godine, anketirat ćemo ponovno,
a taj ćemo put napraviti i dodatni korak
rangiranja 1.000 najvećih nacionalnih kompanija
od broja jedan do broja 1.000 i sve između.
Nazivamo to kazalom pravednosti,
i zapamtite, mi smo neovisna neprofitna udruga bez naginjanja,
a davat ćemo američkoj javnosti glas.
I možda tijekom vremena, otkrijemo da kako ljudi počinju znati
koje su kompanije najpravednije,
ljudski i gospodarski resursi će biti usmjereni prema njima,
te će postati najuspješnije
i pomoći našoj zemlji biti najuspješnija.
Sad, kapitalizam je bio odgovoran za svaku značajnu inovaciju
koja je ovaj svijet učinila uzdižućim i prekrasnim mjestom za život.
Kapitalizam mora biti temeljen na pravdi.
Mora biti, i to sada više nego ikad,
s ekonomskim podjelama koje rastu šire iz dana u dan.
Procjenjuje se kako 47 posto američkih radnika
može biti istisnuto u slijedećih 20 godina.
Nisam protiv napretka.
Želim auto bez vozača i jet pack baš kao i svatko drugi.
Ali molim za prepoznavanje kako sa povećanim bogatstvom i dobiti
mora doći veća korporativna društvena odgovornost.
"Ako je pravda odstranjena," rekao je Adam Smith, otac kapitalizma,
"Veličanstveno, neizmjerno tkanje ljudskog društva mora se u trenutku
raspasti od atoma."
Sad, kad sam bio mlad, i postojao bi problem,
moja bi mama uvijek uzdahnula i tresla glavom i govorila:
"Imaj milosti, imaj milosti."
Sad nije vrijeme za nas, za ostatak nas da im pokažemo milost.
Vrijeme je sad za nas da im pokažemo poštenje,
a to možemo učiniti, vi i ja,
počevši od svog radnog mjesta, od poslova u kojima djelujemo.
A kad stavimo pravdu na istu razinu sa dobiti,
dobit ćemo najčudesniju stvar u cijelom svijetu,
uzet ćemo nazad našu čovječnost.
Hvala vam.
(Aplauz)