Som ung var jeg stolt af at være individualist
i den konservative stat i U.S.A. hvor jeg bor - Kansas.
Jeg gik mine egne veje.
Var ikke bange for at prøve anderledes tøj eller frisurer
Jeg sagde min mening og var ekstremt social.
Selv billederne og postkortene fra mit semester i London, for 16 år siden,
viser at jeg tydeligvis var ligeglad med at blive opfattet som underlig eller anderledes.
(Publikum ler)
Men samme år som jeg var i London, for 16 år siden,
opdagede jeg noget om mig selv som faktisk var unikt på en måde,
og det forandrede alt.
Jeg blev til den modsatte af den, jeg engang troede, jeg var.
Jeg holdt mig på mit værelse istedet for at være social.
Jeg droppede klubber og lederskabsaktiviteter.
Jeg ville ikke længere skille mig ud fra de andre.
Jeg sagde til mig selv, at det var fordi jeg var ved at blive voksen og mere moden,
ikke at jeg pludselig søgte andres accept.
Jeg havde altid forudsat at jeg ikke havde brug for andres accept.
Når det kom til stykket, var jeg jo lidt ukonventionel
Men nu ser jeg
at det øjeblik jeg indså jeg var anderledes
var samme øjeblik hvor jeg begyndte at tilpasse og gemme mig.
At gemme sig er en langsomt voksende vane,
ligeså snart du begynder at gemme dig
bliver det sværere og sværere, at træde frem og sige din mening.
Selv nu,
da jeg talte med folk om mit oplæg
fandt jeg på en dækhistorie
og skjulte sandheden om mit TED-oplæg.
Så det er passende og skræmmende
at jeg efter 16 år er vendt tilbage til denne by
og at jeg har valgt netop denne scene, til endelig at holde op med at gemme mig.
Hvad er det så jeg har skjult i 16 år?
Jeg er lesbisk.
(Publikum klapper)
Tak.
Jeg har kæmpet for at kunne sige de ord,
fordi jeg ikke ville defineres af dem.
Førhen når jeg tænkte på at springe ud,
sagde jeg til mig selv, "Jeg vil jo bare være kendt som Morgana",
kun Morgana,
ikke som "min lesbiske ven Morgana", eller "min homoseksuelle kollega Morgana".
Bare Morgana.
For de af jer der bor i storbyområder,
virker det måske som en detalje.
Det virker måske mærkeligt at jeg har skjult sandheden,
og holdt det hemmeligt i så lang tid.
Men jeg var lammet af angsten for ikke at blive accepteret.
Og det er jeg selvfølgelig ikke ene om.
En undersøgelse lavet af Deloitte i 2013, viste at et overraskende stort antal mennesker
skjuler dele af deres identitet.
Af alle de ansatte de spurgte,
svarede 61 procent at de ændrede dele af deres opførsel eller udseende
for at passe ind på jobbet.
Af de homo- eller biseksuelle ansatte,
indrømmede 83 procent at de ændrede dele af sig selv
så de ikke fremstod "for homoseksuelle".
Undersøgelsen påpegede at selv i firmaer
med politikker for forskellighed og programmer for inklusion,
kæmpede ansatte med at være sig selv på jobbet
fordi de mener at ensartethed er nøglen
til muligheden for at fremme deres karriere.
Selvom det kom bag på mig at så mange præcis som mig
spilder så meget energi på at gemme sig selv,
så skræmte det mig da jeg opdagede at min tavshed
har livstidskonsekvenser og sociale følgevirkninger på langt sigt.
Tolv år:
Det antal år, som den forventede levealder forkortes
for homo- og biseksuelle personer, i stærkt anti-homo og biseksuelle samfund
sammenlignet med accepterende samfund.
Tolv års forkortet levetid.
Da jeg læste det i magasinet The Advocate i år,
indså jeg at jeg ikke længere havde råd til at være tavs.
Effekterne af personlig stress og social stigmatisering er en dødelig blanding.
Undersøgelsen viste at homoseksuelle i homoseksuelt-fjentlige samfund
oftere var udsat for hjertesygdomme, vold og selvmord.
Det jeg engang troede kun var en personlig sag
indså jeg var langt mere vidtrækkende
med betydning for arbejdspladser og for samfundet
for hver historie som min.
At jeg valgte at skjule og ikke vise hvem jeg virkelig er
kan uforvarende have bidraget til præcis dette miljø
til en diskriminerende atmosfære.
Jeg sagde altid til mig selv, at der ikke var grund til at dele at jeg var lesbisk,
men at min tavshed kan have sociale konsekvenser
blev tydeligt i år da jeg missede en mulighed
for at ændre på den diskriminerende atmosfære i min hjemstat Kansas.
I februar, fremlagde Repræsentanternes Hus i Kansas et lovforslag til afstemning
som i bund og grund ville tillade firmaer
at nægte homoseksuelle tjenester på basis af retten til religiøs frihed
En tidligere kollega og ven
har en far der sidder i Repræsentanternes Hus i Kansas.
Han stemte for vedtagelse af loven,
til fordel for en lov der ville tillade virksomheder ikke at yde mig tjenester.
Hvilken mening har min ven
om lesbiske, bøsser, biseksuelle og transkønnede, queer og spørgende personer?
Og hvad mener hendes far?
Det ved jeg ikke, for jeg var aldrig åben overfor dem om hvem jeg er.
Og det ryster mig i min grundvold.
Hvad hvis jeg for længe siden havde fortalt hende min historie?
Kunne hun så havde fortalt sin far om mine oplevelser?
Kunne jeg derved havde været med til at ændre hans stemme?
Det finde jeg aldrig ud af,
og det fik mig til at indse, at jeg intet havde gjort
for at prøve at gøre en forskel.
Det er dybt ironisk: Jeg arbejder med HR
en profession med fokus på at byde velkommen,
forbinde og opmuntre de ansattes udvikling,
en profession der arbejder for at mangfoldigheden i samfundet
reflekteres på arbejdspladsen,
og alligevel har jeg intet gjort for at fremme mangfoldighed.
Da jeg startede i dette firma, for et år siden,
tænkte jeg, at dette firma har anti-diskriminations politikker
som beskytter bøsser, lesbiske, biseksuelle og trans-seksuelle personer.
Deres forpligtelse til mangfoldighed er tydelig i deres globale inklusionsprogrammer.
Når jeg går gennem indgangen til dette firma vil jeg endelig stå frem.
Men det gjorde jeg ikke.
Istedet for at udnytte muligheden,
gjorde jeg ingenting.
(Publikum klapper)
Da jeg kiggede igennem min dagbog og scrapbog fra London
fra mit semester udenlands i London, for 16 år siden,
fandt jeg dette modificerede citat fra Tony Morrisons bog "Paradis".
"Der er flere skræmmende ting indenfor end udenfor".
Og så havde jeg skrevet en note til mig selv nederst:
"Husk det".
Det var sikkert et forsøg på at opmuntre mig selv til at komme ud og opdage London,
men beskeden jeg havde overset var behovet for at begynde at udforske og acceptere mig selv.
Hvad jeg først indså så mange år senere
er at de største forhindringer jeg nogensinde kommer til at møde
er min egen frygt og usikkerhed.
Jeg tror på, at ved at møde min indre frygt, vil jeg kunne ændre virkeligheden udenfor.
Jeg traf et valg i dag,
at afsløre en del af mig selv som har været skjult alt for længe.
jeg håber det betyder at jeg aldrig behøver gemme mig igen,
og jeg håber, at ved at stå frem i dag, at jeg kan bidrage til at ændre på tallene
og hjælpe andre der føler sig anderledes til at være mere dem selv og mere tilfredse
både i deres arbejds- og privatliv.
Tak skal I have.
(Publikum klapper)