Voi povesti despre 20.000 de tineri remarcabili
veniți din peste 100 de țări în Cuba
pentru a transforma îngrijirea medicală din comunităţile lor.
90% din ei n-ar fi plecat niciodată de acasă
dacă nu era o bursă de studiu la Medicină în Cuba.
Ei și-au luat angajamentul să se întoarcă
în locuri ca cele din care provin: ferme, munţi, ghetouri,
pentru a deveni doctori pentru oameni ca ei,
să arate că e realizabil.
Facultatea de medicină latino-americană (FMLA) din Havana
e cea mai mare facultate de medicină din lume,
cu 23.000 de tineri absolvenți de la înființare în anul 2005
şi cu 10.000 în pregătire.
Misiunea sa e să formeze doctori
pentru oamenii care au cea mai mare nevoie de ei:
cei peste un miliard de oameni
care n-au fost văzuţi niciodată de un doctor:
oamenii care trăiesc şi mor într-o sărăcie lucie.
Studenţii săi nu respectă nicio regulă,
sunt cel mai mare risc al facultății, dar şi cel mai bun pariu.
Sunt recrutaţi din cele mai sărace şi dure zone ale planetei
de o şcoală ce crede că pot deveni nu doar buni,
ci doctorii excelenţi de care comunităţile lor au mare nevoie
şi că vor servi unde cei mai mulți medici nu merg,
în zone nu doar sărace ci deseori periculoase,
cărând antivenin în rucsac, mergând pe jos prin cartiere
sfâșiate de droguri, bande şi gloanţe,
locurile unde au crescut.
Speranţa e că vor ajuta la schimbarea accesului
la asistența medicală în zonele sărace
și chiar a modului în care medicina e studiată şi practicată.
Și că vor deveni pionerii scopului nostru global:
îngrijirea medicală universală,
cu siguranţă un țel înalt.
Două mari furtuni şi noţiunea de a arăta că se poate
au determinat crearea ELAM în anul 1998. [Executive Leadership in Academic Medicine]
Uraganele Georges şi Mitch
au devastat Insulele Caraibe și America Centrală
lasând 30.000 de morţi şi 2.5 milioane fără locuinţă.
Sute de doctori cubanezi s-au oferit voluntari după dezastru,
dar când au ajuns acolo au găsit un dezastru şi mai mare:
comunităţi întregi fără asistență medicală,
spitale rurale închise din lipsă de personal
şi prea mulţi bebeluși care mureau în primul an de viață.
Ce urma să se întâmple după ce doctorii cubanezi plecau?
Era nevoie de noi doctori pentru îngrijire de durată,
dar de unde să vină? Unde să fie formaţi?
În Havana, campusul unei foste academii navale
a fost transferat Ministerului Cubanez de Sănătate
și a devenit Facultatea de Medicină Latino-Americană, ELAM.
Educaţia, cazarea, hrana şi o mică bursă
au fost oferite la sute de sudenţi din ţările lovite puternic de furtună.
Fiind jurnalist în Havana,
am văzut sosind primii 97 studenţi din Nicaragua în martie 1999.
Se cazau în dormitoare recondiţionate în grabă
şi ajutau profesorii nu doar să măture sălile de clasă,
dar şi să mute băncile, scaunele şi microscoapele.
În următorii ani, guverne din America de Nord și de Sud
au solicitat burse pentru proprii studenţi.
Comitetul Congresional al Negrilor a cerut şi a primit sute de burse
pentru tineri din SUA.
Azi, cei 23.000 absolvenţi provin din 83 de ţări
din America, Africa şi Asia,
iar înscrierile au crescut la 123 de state.
Mai mult de jumătate sunt tinere femei.
Provin din 100 de grupuri etnice, vorbesc 50 de limbi diferite.
Directorul Organizaţiei Mondiale a Sănătăţii, Margaret Chan, a spus:
Aici, dacă eşti femeie săracă sau dintr-o populaţie indigenă,
ai un avantaj evident.
O etică ce face acestă facultate de medicină unică.
Luther Castillo e din San Pedro de Tocamacho,
de pe coasta atlantică a statului Honduras.
Nu au apă curentă, nu au electricitate,
iar pentru a ajunge în sat trebuie să mergi ore în șir
sau să brăzdezi valurile Atlanticului cu o camionetă, cum am făcut eu.
Luther era unul dintre cei 40 de copii din Tocamacho ce începuse școala.
Erau fiii şi ficele negrilor indigeni cunoscuţi ca Garifuna,
ce reprezintă 20% din populaţia Houndurasului.
Cea mai apropiată îngrijire medicală era la mile depărtare.
Luther trebuia să meargă trei ore în fiecare zi
pentru a ajunge la şcoală generală.
Doar 17 făceau acest drum.
Numai cinci au mers la liceu şi doar unul la universitate:
Luther, la ELAM,
era în prima serie de absolvenţi din Garifuna.
Doar doi doctori din Garifuna fuseseră înaintea sa
în întreaga istorie a statului Honduras.
Acum sunt 69 mulţumită facultății ELAM.
Problemele mari au nevoie de soluţii măreţe,
aprinse de idei mărețe, imaginaţie şi îndrăzneală,
dar şi de soluţii realizabile.
ELAM nu avea o experiență anterioară
aşa că au învăţat pe calea grea,
făcând şi corectând cursurile pe măsură ce erau predate.
Nici cei mai străluciţi studenţi din aceste comunităţi sărace
nu erau pregătiţi academic pentru şase ani de formare medicală,
aşa că a fost implementat un curs de pregătire în ştiinţe.
Apoi limbile:
mapuche, quecheas, guarani;
indigeni ce au învăţat spaniola ca a doua limbă
sau haitieni ce vorbeau creolă.
Spaniola a devenit parte a curiculei pre-premedicale.
Chiar și așa, în Cuba,
muzica, mâncarea, aromele, aproape totul era diferit,
ca urmare profesorii au devenit familia ELAM.
Religiile variau de la cele indigene,
la yoruba, islam şi creștin-evanghelice.
Diversitatea a devenit un mod de viaţă.
De ce au cerut atăt multe ţări aceste burse?
În primul rând pentru că nu au destui doctori
şi unde au, distribuţia lor îi dezavantajează pe săraci.
Criza sănătăţii globale e alimentată de o criză a resurselor umane.
Ne lipsesc între 4 şi 7 milioane de lucrători în îngrijirea sănătății
doar pentru necesităţile de bază.
Problema există peste tot.
Doctorii sunt concentraţi în oraşe,
unde trăieşte doar jumătate din populaţia lumii,
iar în orașe, nu în cartiere sărace sau în South LA.
În Statele Unite unde are loc o reformă a sănătăţii,
nu avem destui profesionişti.
Până în 2020 ne vor lipsi 45.000 de doctori de familie.
Și SUA face parte din problemă,
e principalul importator de doctori din ţările în curs de dezvoltare.
Al doilea motiv pentru care studenţii dau năvală în Cuba
e cardul de sănătate bazat pe o îngrijire deosebită a familiei.
O comisie din The Lancet evaluează Cuba
printre cele mai performante țări cu venit mediu în domeniul sănătăţii.
„Salvaţi Copiii” a cotat Cuba ca cea mai bună țară din America Latină
pentru a deveni mamă.
Cuba are aceeaşi speranţă de viaţă
şi mortalitate infantilă mai scăzută decât Statele Unite,
cu mai puține inegalități,
în timp ce cheltuie pe persoană 1/20 din ce alocăm noi în SUA.
Din punct de vedere academic FMLA e dificilă,
dar 80% din studenţi absolvă.
Materiile sunt familiare: ştiințe de bază și clinice,
dar sunt și diferenţe majore.
1). Instruirea a fost scoasă din turnul de fildeş
în sălile de clasă din clinici şi în cartiere,
genul de locuri în care majoritatea vor profesa.
Desigur, au cursuri şi fac rotaţii în spitale,
dar practica în comunitate începe din prima zi.
2). Studenţii tratează pacientul ca un întreg,
minte şi trup,
în contextul familiei, comunităţii și culturii.
3). Învaţă despre sănătatea publică
pentru a evalua apa potabilă, condiţiile de trai,
condiţiile sociale şi economice ale pacienţilor.
4). Sunt învăţaţi că o anamneză bună şi un examen clinic complet
asigură majoritatea indiciilor pentru diagnostic,
economisind costisitoarea tehnologie de confirmare.
Şi în final, li se repetă mereu că profilaxia e importantă,
în special a bolilor cronice
ce paralizează sistemele de sănătate din întreaga lume.
Un astfel de studiu paralel cu practica presupune o abordare de echipă,
cum să lucrezi în echipă și cum s-o conduci cu modestie.
După absolvire, doctorii își împărtășesc cunoștințele
cu asistentele, moașele, personalul medical din comunități,
pentru a-i ajuta să se perfecționeze, nu să-i înlocuiască,
să lucreze cu șamani și cu vindecători tradiționali.
Au demonstrat absolvenții ELAM succesul acestui experiment?
Zecile de proiecte denotă ce sunt capabili să facă.
Priviți absolvenții din Garifuna.
Nu doar că s-au întors acasă, dar au organizat comunitățile
pentru a construi primul spital indigen din Honduras.
Cu ajutorul unui arhitect, localnicii l-au ridicat de la zero.
Primul pacient a fost primit în decembrie 2007
și de atunci spitalui a îngrijit
aproape un milion de pacienți.
Guvernul e atent la ce se întâmplă și dă exemplu acest spital model
pentru sănătatea publică rurală din Honduras.
Absolvenții sunt deștepți, puternici și dedicați.
Haiti, ianuarie 2010. Durerea ?
Oameni acoperiți de 30 milioane de tone de dărmături. Copleșitor.
340 de doctori cubanezi existau deja la fața locului pe termen lung,
mulți erau pe drum, dar și mai mulți erau necesari.
La ELAM, studenții FMLA lucrau non stop,
au contactat 2.000 de absolvenți.
Ca rezultat, sute au ajuns în Haiti.
Din 27 de țări, din Mali și Sahara St. Lucia, Bolivia, Chile și SUA.
Comunicau ușor între ei în spaniolă și cu pacienții în creolă,
datorită studenților mediciniști din Haiti ce au învățat la FMLA.
Mulți au rămas câteva luni, chiar și când a izbucnit epidemia de holeră.
Sute de absolveți din Haiti au trebuit să ia ce a rămas,
să-și depășească durerea și să preia povara
de-a construi un nou sistem de sănătate pentru Haiti.
Astăzi, cu ajutorul organizațiilor și guvernelor
din Novegia, Cuba și Brazilia,
zeci de noi centre medicale au fost construite și utilate,
iar în 35 de cazuri conduse de absolvenți ELAM.
Haiti ilustrează marile probleme ce confruntă multe țări:
748 absolviseră până în 2012 când holera a apărut,
aprope jumătate lucrau în sectorul public de sănătate,
un sfert erau șomeri, iar 110 plecaseră din Haiti definitiv.
În cele mai bune scenarii, acești absolvenți
deservesc și întăresc sistemul public de sănătate,
deseori fiind singurii doctori disponibili.
În alte cazuri nu sunt destule locuri de muncă
în sectorul sănătății publice,
unde cea mai mare parte a oamenilor săraci sunt tratați.
Nu e destulă voință politică, destule resurse, nimic nu ajunge,
doar prea mulți pacienți fără îngrijire medicală.
Abslovenții se confruntă și cu greutăți în familie
și se zbat cu disperare de la lună la lună.
Când nu sunt destule posturi în sectoul public,
noii doctori pleacă în sectorul privat
sau în străinătate pentru a trimite bani acasă.
În cel mai rău caz, în unele țări
societățile medicale infuențează comisiile de acreditare
să nu aprobe diploma ELAM.
Temători, absolvenții își ocupă posturile
sau își reduc numărul de pacienți și venitul.
Nu e o problemă de competență.
În SUA, Comitetul Medical din California
a aceditat școala după inspecții riguroase.
Noii doctori câștigă pariul Cubei, reușesc să treacă examenele
și sunt acceptați în stagii de specializare foarte respectate
din New York, Chicago și New Mexico.
200 dintre aceștia se întorc în SUA plini de energie, dar și nemulțumiți.
Un fost student a spus:
„În Cuba, suntem pregătiți să oferim îngrijire de calitate cu resurse minime.
Când văd toate resursele de aici și îmi spui că nu se poate,
știu că nu-i adevărat."
Nu numai că am văzut că e posibilă, dar am făcut-o posibilă.
Absolvenții ELAM, unii din Washington,DC și Baltimore,
provin dintre cei mai săraci, dar oferă îngrijire medicală, educație
și o voce comunităților din care provin.
Ei au făcut partea grea.
Acum e rândul nostru:
să-i ajutăm împreună pe cei 23.000:
fundații, directorii de specializări, presa,
antreprenori, politicienii sau oamenii simpli.
Trebuie să luăm atitudine la nivel global
să le oferim acestor doctori ocazia să-și dovedească diploma.
Trebuie să fie susținuți să treacă examenele de licență în țările lor.
Au nevoie de locuri de muncă în sectorul sănătății publice
sau în centrele nonprofit de sănătate
pentru a-și demonstra pregătirea si dedicarea.
Le trebuie oferită ocazia de a deveni doctorii de care pacienții lor au nevoie.
Pentru a progresa, e posibil să trebuiască să ne întoarcem din drum
la acel pediatru ce venea la ușa casei mele când eram copil,
ce suna acasă și era un funcționar public.
Acestea nu sunt idei noi despre cum ar trebui să fie medicina,
nouă e încercarea de globalizare și înfățișarea doctorilor.
Un absolvent ELAM e mai probabil să fie o EA decât un EL.
În Amazon, Peru sau Guatemala, e un doctor indigen,
în SUA, un doctor de culoare ce vorbește fluent spaniola.
Sunt bine pregătiți, te poți baza pe ei
și împărtășesc înfățișarea și cultura pacienților.
Merită cu siguranță suportul nostru,
căci fie că se deplasează cu metroul, catârul sau canoe,
ei ne învață să ne ținem de cuvânt.
Mulțumesc. (Aplauze)