איך להקות דגים שוחות בהרמוניה?
ואיך תאים זעירים במוח שלכם מאפשרים מחשבה מורכבת,
זכרונות,
והכרה שהם אתם?
למרבה הפלא, לשאלות האלו יש את אותה תשובה כללית:
הופעה,
או היצירה הספונטנית של התנהגות מורכבת ופעולות
מקבוצות גדולות של אלמנטים פשוטים.
כמו הרבה חיות, דגים מתאספים יחד בקבוצות,
אבל זה לא רק בגלל שהם נהנים מהחברה אחד של השני.
זה עניין של השרדות.
להקות דגים מציגות התנהגות נחילים מורכבות
שעוזרות להם להמנע מטורפים רעבים,
בעוד דג בודד הופך מהר מאוד לטרף.
אז איזה דג מנהיג מבריק הוא הממונה?
למעשה, אף אחד,
וכולם.
אז מה זה אומר?
בעוד להקת הדגים מתפתלת באלגנטיות, פונה, ומתחמקת מכרישים
במה שנראה כמו תאום מכוון,
כל דג יחיד למעשה רק עוקב אחרי שני חוקים בסיסיים
שלמעשה לא קשורים לכרישים:
אחד, השארו קרובים, אבל לא קרובים מדי לשכנים שלכם,
ושתים, המשיכו לשחות.
כפריטים, הדגים ממוקדים בפרטים הקטנים של הפעולות המקומיות האלו,
אבל אם מספיק דגים מצטרפים לקבוצה, לפנים דברים יוצאי דופן מתרחשים.
התנועה של דגים בודדים מואפלת על ידי ישות חדשה לגמרי:
הלהקה, שיש לה סט התנהגויות משלה.
הלהקה לא נלשטת על ידי דג בודד.
היא פשוט מופיעה אם יש לכם מספיק דגים שעוקבים אחרי סט נכון של חוקים.
זה כמו תאונה שמתרחשת שוב ושוב,
ומאפשרת לדגים בכל רחבי האוקיינוס להמנע מטורפים באופן אמין.
וזה לא רק דגים.
הופעה היא בעיקרון תכונה של הרבה מערכות מורכבות של אלמנטים מקושרים.
לדוגמה, הדרך הספציפית בה מליוני גרגרי חול
מתנגשים ומתגלגלים אחד מעל השני
כמעט תמיד מייצרת את אותה תבנית בסיסית של גלים.
וכשלחות קופאת באטמוספירה,
התכונות המקשרות הספציפיות של מולקולות מים
מייצרות באופן אמין סבכות פונות כלפי חוץ שיוצרים פתיתי שלג יפיפיים.
מה שהופך את ההופעה לכל כך מורכבת
זה שאתם לא מבינים אותה רק על ידי פרוקה לגורמים,
כמו מנוע של מכונית.
פירוק דברים זה שלב ראשון טוב להבנת מערכת מורכבת.
אבל אם אתם מפחיתים להקת דגים לבודדים,
היא מאבדת את היכולת להמנע מטורפים,
ולא נשאר מה לחקור.
ואם אתם מפחיתים מוח לניורונים בודדים,
אתם נשארים עם משהו שלא אמין בצורה ידועה לשמצה,
ולא דומה בכלל לאיך שאנחנו חושבים ומתנהגים,
לפחות רוב הזמן.
עם זאת, מה אתם חושבים עכשיו
לא משנה לניורון בודד שנמצא בפינת המוח.
אלא, התודעה מגיעה מהפעולות הקולקטיביות
של הרבה הרבה ניורונים.
יש מיליארדי ניורונים במוח האנושי,
וטריליונים של חיבורים בין כל הניורונים האלו.
כשאתם מדליקים מערכת מורכבת כזו,
היא יכולה להתנהג בכל מיני סוגים של דרכים מוזרות, אבל היא לא.
הניורונים במוח שלנו עוקבים אחרי חוקים פשוטים, ממש כמו הדגים,
אז כקבוצה, הם מארגנים את עצמם אקטיבית לתבניות אמינות
שנותנות לכם לעשות דברים כמו להכיר פנים,
שחוזרים על אותה פעולה שוב ושוב,
ושומרים על כל ההרגלים המטופשים שכולם אוהבים בכם.
אז, מה החוקים הבסיסיים כשזה מגיע למוח?
הפעולות הבסיסיות של כל ניורון במוח
הם או להפעיל או להשביט ניורונים אחרים.
אם אתם מחברים כמה ניורונים יחד למעגל פשוט,
אתם יכולים ליצור תבניות ריתמיות של פעילות,
לולאות משוב שמגבירות אות מכבות את הסיגנל,
גלאי מקריות,
וביטול עכבות,
בהם שני ניורונים משביתים יכולים למעשה להפעיל ניורונים אחרים
על ידי הסרת מעצורי הגבלות.
כשיותר ויותר ניורונים מחוברים,
תבניות מורכבות יותר ויותר של פעילות עולות מהרשת.
במהרה, כל כך הרבה ניורונים מתקשרים בכל כך הרבה דרכים שונות בבת אחת
שהמערכת הופכת לכאוטית.
הנתיב של פעילות הרשת לא יכול להיות מוסבר
על ידי מעגלים מקומיים פשוטים שתיארנו קודם לכן.
ועדין, מהכאוס הזה, תבניות יכולות להופיע,
ואז להופיע שוב ושוב בדרך שניתן לשחזר.
בנקודה מסויימת, התבניות המופיעות האלו של פעילות
הופכות למורכבות מספיק,
וסקרניות בכדי לחקור את המקורות הביולוגיים שלהן,
שלא להזכיר את ההופעה.
ומה שגילינו בתופעת ההופעה בדרכים שונות לגמרי
זה את אותן תופעות יוצאות דופן כמו שהדגים הציגו:
ההופעה הזו לא דורשת מישהו או משהו שיהיה בשליטה.
אם החוקים הנכונים נמצאים,
וכמה תנאים בסיסיים ממולאים,
מערכת מורכבת תיפול לאותם הרגלים שוב ושוב,
ותהפוך כאוס לסדר.
זה נכון בבלגן המולקולרי שמאפשר לתאים שלכם לתפקד,
קבוצת הניורונים המסובכת שמייצרת את המחשבות והזהות שלכם,
רשת החברים שלכם והמשפחה,
כל הדרך עד למבנים והכלכלה של הערים שלנו על פני הפלנטה.