Nyligen flög jag över
tusentals människor i Brasilien
medan jag spelade musik av Georg Friedrich Händel.
Jag körde också längs Amsterdams gator
och spelade återigen musik av samma kompositör.
Låt oss ta en titt.
(Musik: Georg Friedrich Händel; Allegro, framförd av Daria van den Bercken)
Daria van den Bercken: Jag bor där på tredje våningen.
(Holländska) Jag bor där på hörnet.
Jag bor där, runt hörnet.
och ni är mycket välkomna.
Man: (Holländska) Låter det roligt? Barn: (Holländska) Ja!
(Holländska) [Händel huskonsert]
(Applåder)
Daria van den Bercken: Allt det här var verkligen
en magisk upplevelse av hundratals anledningar.
Nu undrar ni kanske varför jag har gjort så här?
Det är inte så typiskt för en musikers
dagliga liv.
Jag gjorde det för att jag blev förälskad i musiken
och ville dela den med så många människor
som möjligt.
Det började för ett par år sedan.
Jag satt på soffan hemma med influensa
och surfade lite på nätet,
när jag upptäckte att Händel hade skrivit musik
för klaverinstrument.
Nå, jag blev förvånad. Jag visste inte det.
Så jag laddade ner noterna och började spela.
Vad som sedan hände var
att jag gick in i ett tillstånd av ren,
förutsättningslös hänförelse.
Det var en upplevelse
av total vördnad för musiken,
och jag hade inte känt så på länge.
Det är kanske lättare att relatera till när man hör det.
Det första stycket jag spelade igenom
började så här.
(Musik)
Det här låter väldigt melankoliskt, eller hur?
Och jag vände sida, och det som kom sedan
var detta.
(Musik)
Nå, det här låter väldigt energiskt, eller hur?
Inom loppet av ett par minuter,
och stycket är inte ens slut än,
så upplevde jag två starkt kontrasterande karaktärer:
vacker melankoli och ren energi.
Och jag anser att dessa två element är
centrala mänskliga uttryck.
Och tack vare musikens renhet hör man det
väldigt effektivt.
Jag har givit många barnkonserter
för sju- och åttaåringar,
och vad jag än spelar, vare sig det är Bach, Beethoven,
till och med Stockhausen,
eller jazzigare musik,
är de öppna för att lyssna på den,
verkligen villiga att lyssna
och har inga problem med att göra det.
Och när klasser kommer in
med barn som bara är några år äldre,
11, 12, kände jag att jag ibland redan då fick problem
med att nå dem på samma sätt.
Musikens komplexa natur blev ett problem,
och andras åsikter -
föräldrar, vänner, media - börjar räknas.
Men de yngre ifrågasätter inte
sin egen uppfattning.
De är i ett tillstånd av konstant förundran,
och jag är fast övertygad om att vi kan fortsätta lyssna
som dessa sjuåringar,
också när vi vuxit upp.
Och det är därför jag har spelat
inte bara i konsertsalen
utan också på gatan, på internet, i luften:
för att uppleva detta tillstånd av förundran,
att verkligen lyssna,
och att lyssna förutsättningslöst.
Och jag skulle vilja bjuda in er
till att göra det nu.
(Musik: Georg Friedrich Händel; Chaconne i G-dur, framförd av Daria van den Bercken)
(Applåder)
Tack.
(Applåder)