Desilo se da je škola arhitekture gde sam studirao pre nekih 30 godina
baš preko puta predivne galerije umetnosti
koju je dizajnirao slavni arhitekta Luis Kan.
Volim tu zgradu i često sam je posećivao.
Jednog dana,
video sam čuvara kako prelazi rukom preko betonskog zida.
Način na koji je on to uradio,
izraz na njegovom licu -
nešto u tome me je dirnulo.
Video sam da je čuvar bio ganut zgradom
i da arhiitektura ima sposobnost
da vas pogodi.
Mogao sam to da vidim, i sećam se da sam pomislio,
"Vau. Kako arhitektura to radi?"
U školi sam učio da dizajniram,
ali ovde - ovde je bila reakcija iz srca.
Ganula me je do srži.
Znate, težite lepoti,
čulnosti, atmosferi, emotivnom odgovoru.
To je carstvo neopisivog
i neizmernog.
Za to živite:
za priliku da probate.
Tako je 2003. godine raspisan konkurs za dizajn
Bahajskog hrama u Južnoj Americi.
Bio je to prvi hram u Južnoj Americi.
To je kontinentalni hram,
strašno važna prekretnica za Bahai zajednicu,
jer bi ovo bio poslednji kontinentalni hram
koji bi otvorio vrata za izgradnju nacionalnih i lokalnih hramova
širom sveta.
Pismo je bilo varljivo prosto
i jedinstveno u analima religije:
kružna soba, devet strana, devet ulaza, devet puteva
koji vam dozvoljavaju da priđete hramu iz svih smerova,
devet simboliše upotpunjenost,
savršenstvo.
Bez govornice, bez propoveda,
jer u Bahai veri ne postoji sveštenstvo.
U svetu koji podiže zidove,
dizajn je formom trebalo da izrazi
upravo suprotno.
Morao je biti otvoren, primamljiv
ljudima svih vera, životnih stilova, pozadina,
ili ljudima bez vere;
nov oblik svetog prostora
bez obrasca
ili modela po kojima bi radili.
Bilo je kao dizajniranje jedne od prvih crkava za Hrišćanstvo
ili prvih džamija za Islam.
Živimo u sekularnom svetu.
Kako danas dizajnirati sveto mesto?
Kako uopšte definisati šta je danas sveto?
Naišao sam na ovaj lep citat iz Bahai zapisa
koja govori o molitvi.
Kaže da ako se pomolite za nešto,
i molitva vam bude uslišena - što je već vrlo interesantno -
da će stubovi vašeg srca zasvetleti.
Svidela mi se ova ideja unutrašnjeg i spoljašnjeg
kao kada vidite nekoga i kažete "Ova osoba zrači."
I mislio sam, "Bože, kako bi mogli da napravimo nešto
arhitektonsko od toga,
da stvorimo zgradu
koja će oživeti svetlošću?
Kao alabaster, ako ga poljubite svetlošću, on oživi.
Nacrtao sam ovu skicu,
nešto dvoslojno, prozirno
sa unutrašnjom strukturom koja hvata svetlost.
Možda čista forma, jedinstvena forma emanacije,
koju bi mogli zamisliti
kao kupolu
i sve što smo pravili previše je podsećalo na jaje.
(Smeh)
Mrlja.
I tako tražite.
Svi znate za tu ludu potragu, puštate proces da vas vodi
i živite za iznenađenja.
Sećam se da sam sasvim slučajno
naišao na kratak video biljke koja se kreće u svetlosti,
i pomislio sam na pokret,
domašaj,
na ideju da bi hram mogao imati doseg,
kao da poseže za božanskim.
Možete takođe zamisliti
da pokret unutar kruga može značiti pokret i mirovanje,
kao svemir,
nešto što vidite na puno mesta.
(Smeh)
Ali rotacija nije bila dovoljna,
jer nam je bio potreban oblik.
U Bahai spisima, govori se
o hramovima savršenim koliko je to ljudski moguće,
i dalje smo mislili, pa, šta je savršenstvo?
Sećam se da sam naišao na sliku japanske korpe
i pomislio da treba izazvati naše zapadnjačke predstave o savršenom,
da je prelepa silueta ove korpe, ta klimavost,
i da ima tu vrstu jamice na onome što bi moglo biti rame
ili jagodična kost,
i tu vrstu organske forme.
Tako smo crtali i pravili modele,
linije koje se spajaju na vrhu,
meke linije,
koje su postale kao draperija,
prozirni velovi i preklopi,
ideja ne samo preklopa već i obrtanja -
sećate se biljke i načina na koji se pružala.
Počeo je da nastaje jedan zanimljiv oblik,
izrezivanje osnove, pravljenje ulaza.
Na kraju smo dobili ovo.
Ovo je hram sa dva sloja,
devet svetlih velova,
otelotvoreno svetlo,
linije koje nežno teku
kao svetlosna zavesa.
180 prijava je primljeno iz 80 država,
i ovo je izabrano.
Prešli smo na sledeći korak - izgradnju.
Izložili smo alabaster.
Ali alabaster je premek,
pa smo dosta eksperimentisali sa materijalima
pokušavajući da nađemo tu vrstu svetlucanja,
i pronašli smo borosilikat.
Borosilikatno staklo, kao što znate, veoma je jako,
i ako prelomite borosilikatne šipke ovako i otopite ih
na tačno određenoj temperaturi,
dobili smo taj novi materijal,
to novo izliveno staklo koje smo pravili oko dve godine.
Imalo je tu osobinu koju smo voleli,
ideju o otelotvorenoj svetlosti,
ali iznutra smo želeli nešto sa mekim svetlom,
kao postava sakoa.
Spolja imate zaštitu, ali iznutra ga dodirujete.
Tako smo našli malenu žilu u ogromnom kamenolomu u Portugalu
sa tim prelepim kamenom,
koju je vlasnik čuvao u porodici sedam generacija,
čeakjući pravi projekat, verovali ili ne.
Pogledajte taj materijal, prelep je.
I način na koji se osvetljuje; ima tu prozračnost.
Ovde vidite strukturu.
Propušta svetlo.
Na dole,
devet krila su vezana,
strukturalno ali simbolično jaka,
sjajan simbol jedinstva:
čista geometrija, savršen krug,
30 metara u preseku i u planu,
savršena simetrija,
kao ideja svetosti i geometrije.
Ovde vidite zgradu kako raste,
2000 čeličnih čvorova,
9000 komada čelika,
7800 kamenih delova,
10000 komada livenog stakla, svako jedinstvenog oblika,
cela superstruktura opisana,
projektovana, proizvedena vazduhoplovnom tehnologijom,
prethodno proizvedena mašinski,
robotski,
ogroman timski rad, možete zamisliti,
bukvalno stotina ljudi,
i u okviru tri posto od našeg budžeta od 30 miliona dolara,
određenog 2006. godine.
(Aplauz)
Devet krila međusobno vezanih
da formiraju devetokraku zvezdu,
i zvezdani oblik koji se pomera u prostoru,
prateći sunce.
Dakle, evo ga.
Publika: Vau!
(Aplauz)
Nadajmo se, prikladan odgovor na onaj divni citat,
"uslišena molitva,"
otvoren u svim smerovima,
hvatajući plavu svetlost zore,
belo dnevno svetlo nalik šatoru,
zlatnu svetlost popodneva,
i naravno, noću, suprotnost:
čulno,
hvatajući svetlo na razne tajanstvene načine.
I mesto je interesantno; pre 14 godina kada smo predali projekat,
prikazali smo hram sa pozadinom Anda.
Nismo imali Ande na mestu izgradnje,
ali nakon devet godina to je upravo mesto na kome smo završili,
linije hrama u prvom planu čiste prirode,
i okrenete se i vidite samo grad ispod sebe,
a iznutra, pogled u svim pravcima,
vijugavi vrtovi
iz svakog udubljenja,
vijugavi putevi.
Prošlog oktobra, ceremonija otvaranja -
prelep, sveti događaj,
5000 ljudi iz 80 zemalja,
neprekidna reka posetilaca,
domorodaca širom Južne Amerike,
od kojih neki nikada nisu napustili svoja sela.
Naravno, ovaj hram pripada ljudima,
zajednici raznih kultura i životnih priča,
mnogih verovanja,
i za mene, ono što je najbitnije je kako se oseća iznutra;
da budi osećaj intimnosti,
svetosti,
i da su svi dobrodošli.
Ako bar neki od onih koji dođu
imaju istu reakciju kao onaj čuvar,
onda bi to zaista bio njihov hram.
Ja bih bio oduševljen.
Hvala vam.
(Aplauz)