Rakovina sa zvyčajne začína vznikom jedného nádoru (t. j. tumoru)
v jednej časti tela.
Ak sa nádor neodstráni,
rakovina sa môže rozšíriť nielen do susedných orgánov,
ale aj do miest ďaleko od oblasti, kde vznikla, napríklad do mozgu.
Ako sa rakovina vlastne dostane do nových oblastí
a prečo je nákaza niektorých orgánov pravdepodobnejšia ako iných?
Proces rozširovania rakoviny v tele sa nazýva metastázovanie.
Začína sa, keď bunky rakoviny z pôvodného nádoru napadnú susedné normálne tkanivo.
Ako sa bunky množia,
šíria sa týmito spôsobmi:
telesnými dutinami, lymfatickým systémom alebo krvou.
Pri šírení telesnými dutinami zhubné bunky preniknú cez povrch
dutín v našom tele.
Tieto povrchy sú známe ako peritoneum
a slúžia ako prepážky oddeľujúce dutiny tela.
Napríklad zhubné bunky rakoviny vaječníkov
sa rozširujú cez peritoneum, ktoré spája vaječník s pečeňou,
z čoho vznikajú metastázy na povrchu pečene.
Pri rozširovaní sa krvou rakovinové bunky ďalej preniknú do krvných ciev.
Keďže cievy sa nachádzajú takmer po celom tele,
zhubné nádory ich využívajú na to,
aby sa dostali do vzdialenejších častí tela.
Pri lymfatickom šírení rakovina preniká do lymfatických uzlín
a cestuje do iných častí tela lymfatickým systémom.
Tento systém odvádza lymfu z mnohých častí tela,
a tak poskytuje aj veľkú spleť ciest pre rakovinu.
Okrem toho sa lymfatické cievy vyprázdňujú do krvného obehu,
čo umožňuje zhubným bunkám rozširovať sa aj krvou.
Keď rakovinové bunky dorazia na nové miesto, začnú sa množiť
a vytvárajú malé nádory známe ako mikrometastázy.
Tieto malé nádory potom rastú a stávajú sa z nich hotové nádory,
čím sa zakončí proces tvorby metastáz.
Rôzne typy rakoviny tvoria metastázy na špecifických miestach.
Napríklad rakovina prostaty bežne metastázuje v kostiach,
kým rakovina hrubého čreva metastázuje v pečeni.
Vzor, podľa ktorého zhubné bunky migrujú, sa snažili
vysvetliť rôzne teórie.
Zaujímavé sú najmä dve konfliktné teórie.
Anglický chirurg Stephen Paget
prišiel s teóriou semien a pôdy.
Táto teória hovorí, že rakovinové bunky ľahko odumierajú
v nesprávnom mikroprostredí,
takže metastázujú iba v miestach s podobnými vlastnosťami.
Ale James Ewing, prvý profesor patológie na Cornell University
túto teóriu spochybnil
a tvrdil, že metastázy sa vytvárajú na mieste,
kde sa stretajú cievne a lymfatické kanály,
ktoré odvádzajú látky z pôvodného nádora.
Pacientom s primárnymi nádormi, z ktorých cievy viedli do pľúc,
sa vyvinú metastázy na pľúcach.
Dnes vieme, že obe teórie mali v niečom pravdu.
Ale celý proces metastázovania je omnoho komplikovanejší
ako ho popisujú obe tieto teórie.
Faktory, ako sú vlastnosti rakovinovej bunky
a efektivita imunitného systému pri ničení rakovinových buniek,
tiež ovplyvňujú to, či bude tvorba metastáz úspešná.
Žiaľ, na mnohé z otázok o metastázach stále nemáme odpoveď.
Porozumenie presným mechanizmom je dôležité preto,
aby sme našli liečbu rakoviny v neskorších štádiách.
Študovaním vplyvu genetiky a životného prostredia,
ktoré prispievajú k úspešnému metastázovaniu,
vieme vymedziť spôsob, ako zastaviť proces.
Vojna proti rakovine je neustály boj
a vedci tvrdo pracujú na vývoji nových metód boja s metastázami.
V poslednej dobe je záujem o imunoterapiu,
metódu, ktorá využíva silu imunitného systému
na ničenie migrujúcich buniek.
To sa dá napríklad tak, že pomocou vakcín
naučíme bunky imunitného systému rozoznávať tie rakovinové.
Rast a aktivita buniek imunitného systému
sa dá stimulovať aj vstreknutím umelo vytvorených interleukínov,
čo sú chemikálie, ktoré zvyčajne vylučujú bunky imunitného systému.
Tieto dva spôsoby liečby sú iba špičkou ľadovca.
Spoločným úsilím vlád, firiem a vedcov pri výskume
sa nám možno raz podarí zastaviť proces metastázovania nadobro.