Tako sam uzbuđena što sam ovde.
Sve u Americi je mnogo veće nego u Evropi.
Pogledajte me - ogromna sam!
(Smeh)
Fantastično je!
A TED govori - u TED govorima svi imaju sjajne ideje.
Pa je pitanje: odakle te sjajne ideje potiču?
Pa, radi se nekakvoj debatici,
ali se uopšteno smatra da prosečna osoba -
to sam ja -
ima oko 50.000 misli dnevno.
Što jeste mnogo,
dok shvatite da 95 procenata ideja
su iste one koje ste imali juče.
(Smeh)
A većina mojih ideja su dosadne, u redu?
Razmišljam nekako ovako:
"Ah! Znam - moram pod da očistim.
Ah! Zaboravila sam da prošetam psa."
Moja najpopularnija misao:
"Ne jedi taj kolač."
(Smeh)
Dakle, 95 procenata su ponavljanja.
To nam ostavlja svega pet procenata moguće šanse svakog dana
da zapravo smislimo nešto novo.
A neke moje nove misli su beskorisne.
Pre neki dan sam gledala sport na televiziji,
i pokušavala da shvatim zašto se ne bavim njime.
Ponešto mi je zanimljivo.
Ovo je čudno.
(Smeh)
Smatrate li da bi vredelo da budete toliko gipki,
samo da biste mogli da vidite petu iz tog ugla?
(Smeh)
A evo o čemu se radi:
nikad neću moći da se pronađem u tome
jer nikad neću moći to da uradim, u redu?
Pa, ne dva puta, u svakom sličaju.
(Smeh)
Ali reći ću vam istinu.
Istina je da nikad nisam bila dobra u sportu, u redu?
Stigla sam u te divne godine kad svi moji prijatelji kažu:
"Eh, da sam u formi kao kad mi je bilo 18 godina."
I uvek se tada osećam prilično samozadovoljno.
(Smeh)
U potpuno sam istoj formi kao kad -
(Smeh)
(Aplauz)
Tad nisam mogla da trčim. Sigurno to ni sad neću moći.
(Smeh)
Pa sam tad došla na novu ideju:
zašto ne angažovati ljude poput mene u sportu?
Mislim da je svetu trenutno potrebna
Olimpijada za ljude sa nula atletskih sposobnosti.
(Smeh)
Ah, bilo bi toliko zabavnije.
Imali bismo tri osnovna pravila, OK?
Bez droga, očito; bez korupcije i bez talenta.
(Smeh)
Bilo bi -
Ne, to je grozna ideja.
Znam i zašto se više ne unosim u sport, kad ga posmatram na televiziji.
To je verovatno zato što se u 97 procenata radi o muškarcima koji trče,
muškarcima koji šutiraju stvari,
muškarcima koji pokušavaju da budu uredno skockani u likri.
Ima -
(Smeh)
Ne uvek uspešno.
Ima -
(Smeh)
Ima tako malo ženskog sporta na televiziji,
da mladoj ženi koja gleda može biti oprošteno što misli,
kako da to lepo sročim,
da je muški član baš ona poluga koja joj je potrebna
da se odlepi od kauča i smesti na sportski teren.
(Smeh)
Nejednakost u sportu oduzima dah.
A evo šta mi se desilo:
imala sam sasvim novu ideju
i odmah sam se vratila na staru.
Činjenica je da trenutno nemamo,
niti smo ikad u čitavoj istoriji imali,
jednu jedinu državu u svetu u kojoj su žene i muškarci bili jednaki.
Nijednu.
196 država,
nije se desilo u čitavoj evoluciji.
Dakle, ovo je slika evolucije.
(Smeh)
Mi žene nismo čak na njoj!
(Smeh)
Čudo da su muškarci uspeli tako briljantno da evoluiraju.
Dakle -
(Smeh)
Nervira me, i znam da treba nešto uraditi povodom toga.
Ali sam zauzeta, u redu?
Imam karijeru,
imam troje dece, imam majku u godinama.
Zapravo, ako ćemo iskreno,
jedan od razloga zašto sam ovde
je jer su mi iz TED govora rekli da imam 15 minuta za sebe,
a nikad nisam imala toliko vremena -
(Smeh)
(Aplauz)
Dakle, zauzeta sam.
I, usput, već sam se okušala u menjanju sveta.
Evo o čemu se radi, OK?
Svako u sebi ima nešto što zovem "dugmetom za aktivaciju".
To je dugme koje se pritiska kad pomislite:
"Moram da uradim nešto povodom toga."
Pritiska se iz raznih razloga.
Možda ste suočeni s nekim vidom nejednakosti
ili ste naišli na nekakvu nepravdu,
ponekad vas snađe bolest
ili ste rođeni na neki način u nepovoljnom položaju
ili ste siromašni.
Ja sam rođena kao gej, u redu?
Oduvek sam to znala,
mislim da moja porodica nije bila ni najmanje iznenađena.
Ovo sam ja na slici sa četiri godine.
Slatka sam,
ali u sebi sam uistinu verovala da izgledam poput Klinta Istvuda.
(Smeh)
Pa je moje dugme za aktivaciju pritisnuto kad sam dobila decu -
troje divne dece, koje sam dobila sa tadašnjim partnerom.
Evo o čemu se radi: radim na televiziji u Britaniji.
Do trenutka kada su rođeni, već sam vodila svoje emisije
i radila pod okom javnosti.
Volim svoj posao,
ali više volim svoju decu.
I nisam želela da odrastaju s tajnom.
Kada je 1994. rođen moj najmlađi sin
nismo imali, bar da sam ja znala,
ni jednu samoproklamovanu gej ženu u britanskom javnom životu.
Smatram da tajne nisu dobre.
Smatram da su rak duše.
Pa sam odlučila da javno istupim.
Svi su me upozoravali da više nikad neću raditi,
ali sam odlučila da je u potpunosti vredno rizika.
Pa, bilo je pakleno.
U Britaniji imamo naročito zloban odeljak desničarske štampe,
i oni su poludeli.
A njihova mržnja je uzburkala manje stabilne elemente društva
i dobijali smo pretnje smrću -
dovoljno pretnji smrću da sam morala da sakrijem decu
i morali smo da imamo policijsku zaštitu.
I kunem vam se da je bilo mnogo trenutaka u gluvo doba noći
kad sam bila užasnuta onim što sam uradila.
Na kraju se prašina slegla.
Uprkos svim pretpostavkama, nastavila sam da radim,
a moja deca su bila, i dalje su, apsolutno fantastična.
Sećam se kad je mom sinu od 6 god. došao prijatelj da se igraju.
Bili su u susednoj sobi; čula sam ih kako ćaskaju.
Prijatelj je upitao mog sina: "Kako je to imati dve majke?"
Kopkalo me je da čujem, pa sam se nagela i čula sina kako govori:
"Sjajno je jer kad je jedna bolesna,
i dalje imaš drugu da ti kuva."
(Smeh)
Dakle, moje dugme za aktivaciju za jednakost gejeva je pritisnuto
i zajedno sam mnogim, mnogim drugima,
godinama sam se zalagala za gej prava,
a naročito za pravo da se venčam sa osobom koju volim.
Na kraju smo uspeli.
I 2014, dana kad je zakon promenjen,
venčala sam se sa mojom suprugom, koju uistinu mnogo volim.
(Aplauz)
Nismo to uradile tiho - obavile smo to na sceni
u Rojal Festival Holu u Londonu.
Bio je to sjajan događaj.
Hol ugošćava dve i po hiljade ljudi.
Pozvali smo 150 članova porodice i prijatelja, a onda sam javno obznanila:
svako ko želi da dođe i proslavi, molim da nam se pridruži.
Bilo je slobodno za svakoga ko je želeo da dođe.
Dve i po hiljade ljudi se pojavilo.
(Aplauz)
Svi mogući ljudi:
gejevi, heteroseksualci, rabini, kaluđerice, ljudi u braku,
crnci, belci - čitavo čovečanstvo je bilo tu.
I sećam se da sam stajala na toj sceni, misleći: "Fantastično.
Posao obavljen.
Ljubav je trijumfovala.
Zakon se promenio."
I ja -
(Aplauz)
I uistinu sam mislila da su moji dani aktivizma gotovi, OK?
Te sam svake godine u tom istom holu
voditeljka fantastičnog koncerta koji proslavlja Međunarodni dan žena.
Okupili smo jedini u svetu orkestar koga čine samo žene,
izvodimo fantastičnu muziku zaboravljenih ili zapostavljenih kompozitorki,
imamo divne dirigentkinje -
to je Marin Alsop iz Baltimorske škole dirigovanja,
Petula Klark peva -
a ja držim predavanje o istoriji žena.
Volim da sakupljam inspirativne priče iz prošlosti i da ih prenosim dalje.
Prečesto je istorija nešto što zovem modelom planine Rašmor.
Izgleda veličanstveno, ali su žene u potpunosti izostavljene.
Držala sam govor 2015. o sifražetkinjama -
sigurna sam da znate za te divne žene koje su se tako silno borile
za pravo žena u Britaniji da glasaju.
A njihov slogan je bio: "Dela, ne reči."
I, čoveče, ala su uspele,
jer su žene zaista dobile pravo glasa 1928.
Pa sam držala govor o tome
i dok sam govorila, shvatila sam sledeće:
nisam držala lekciju iz istorije;
ovo nije nešto što je dovršeno.
Ovo je nešto gde ima još toliko toga da se uradi.
Nigde u svetu, na primer,
žene nemaju jednaku zastupljenost na pozicijama moći.
U redu, pogledajmo na brzinu 100 najboljih firmi
na londonskoj berzi 2016.
Najboljih 100 firmi: u koliko njih žene upravljaju?
Sedam. U redu. Sedam. To je valjda u redu.
Dok shvatite da u 17 njih upravlja muškarac po imenu "Džon".
(Smeh)
Više muškaraca po imenu Džon upravlja vrhunskim firmama -
(Smeh)
nego žena.
U 14 njih upravljaju muškarci po imenu "Dejv".
(Smeh)
Sad, sigurna sam da Dejv i Džon sjajno obavljaju posao.
(Smeh)
U redu. Zašto je ovo važno?
Pa, radi se o nesnosnoj platnoj razlici među rodovima.
Nigde na svetu žene ne zarađuju koliko muškarci.
A to se nikad neće promeniti,
ukoliko ne budemo imali više žena u upravljačkim odborima.
Imamo dovoljno zakona;
u Britaniji je 1975. donesen Akt o jednakoj plati.
Ipak, i dalje imamo mnoge, mnoge žene
koje, od početka novembra do kraja godine,
u poređenju sa muškim kolegama
praktično rade neplaćeno.
Zapravo, Svetski ekonomski forum procenjuje
da će žene konačno da budu jednako plaćene...
2133!
Jupi!
(Smeh)
To je grozna procena.
A evo o čemu se radi:
dan pre nego što sam održala svoj govor,
Svetski ekonomski forum ju je revidirao.
Pa je to dobro jer je užasno - 2133.
Znate li na šta su je ispravili?
2186.
(Smeh)
Da, dodatne 53 godine, u redu?
Nećemo postići platnu ravnopravnost
za života unučadi moje unučadi
u trenutnom sistemu.
A čekala sam dovoljno dugo.
Čekala sam dovoljno dugo u sopstvenom poslu.
Postala sam 2016. godine prva žena na britanskoj televiziji
koja vodi debatnu emisiju u udarnom terminu.
Nije li to sjajno? Divno, oduševljena sam.
Ali -
(Aplauz)
2016! Prva!
Televizija postoji već 80 godina!
(Smeh)
Možda televizija nije bitna,
ali je nekako simptomatična, zar ne?
UN je 2016. tražio novog ambasadora,
koji bi predstavljao osnaživanje žena i rodnu ravnopravnost,
i koga su odabrali?
Čudesnu ženu.
Da, odabrali su crtani lik, u redu?
(Smeh)
Jer nijedna žena nije dorasla tom poslu.
Žene su zastupljene na pozicijama moći zapanjujuće malo.
Tako je u američkom kongresu, i zasigurno je tako u britanskom parlamentu.
Godine 2015. broj muškaraca koji su izabrani u parlamentu za tu godinu
je bio veći od ukupnog broja žena
koje su ikad bile članovi parlamenta.
A zašto je to važno?
Evo o čemu se radi: ako nisu za stolom -
bukvalno, u Britaniji, za tim stolom da pomažu u donošenju zakona -
nemojte da budete iznenađeni ako se zanemari ženska perspektiva.
Veliki je uzor za mlade da vide ženu koja upravlja.
Godine 2016. Britanija je dobila svoju drugu premijerku;
Tereza Mej je došla na vlast.
Dana kad je došla na vlast izazvana je:
uradi samo jedno.
Samo jedno uradi tokom svojih 100 prvih dana vlade,
pokušaj da poboljšaš živote žena u Britaniji.
I šta je uradila? Ništa.
Ništa.
Jer je bila suviše zauzeta čisteći nered koji su napravili momci.
Čak i kad imate ženskog vođu,
uvek imaju nešto pametnije da rade
od razrešavanja nesnosnog pitanja nejednakosti.
Te i dalje govorim o jednakosti kao da je bitna. Je li?
Pa, pogledajmo na kratko u industrije STEM-a, u redu?
Dakle, nauka, tehnologija, inženjering i matematika.
Poprilično su važne u svakom aspektu naše svakodnevice.
Najizraženija je i neverovatno dobro dokumentovana nejednakost
u industriji STEM-a.
Šta ako lek za rak
ili rešenje za globalno zagrevanje
počivaju u glavi mlade naučnice koja ne uspeva da napreduje?
Pa sam razmišljala o svemu ovome
i znala sam da moram da pređem s reči na dela.
Razgovarala sam s divnom prijateljicom,
sjajnom novinarkom Ketrin Mejer iz Britanije,
prilično nehajno -
i pretpostavljam da je tu bilo i vina -
(Smeh)
Odlučile smo da osnujemo sasvim novu političku partiju.
Jer evo šta je ključno:
jedino mesto gde su žene i muškarci u potpunosti jednaki je glasačka kutija.
Nismo imale pojma šta radimo,
nismo znale koliko je komplikovano osnovati političku partiju.
Mislila sam: "Ne može biti toliko teško, muškarci se time bave godinama."
(Smeh)
Pa smo započele njenim imenovanjem: "Stranka ženske jednakosti".
I ljudi su mi odmah rekli:
"Zašto si je tako nazvala?"
Rekla sam: "Ne znam. Samo sam htela da budemo jasne."
(Smeh)
Nisam želela da naše delovanje bude tajna, znate? Samo sam -
(Smeh)
Neki ljudi su rekli: "Ne možeš je tako nazvati, suviše je feministički!"
Uuu! Strašna reč! Aaa!
Ne mogu vam reći koliko puta sam čula kako neko govori:
"Nisam feminista, ali..."
I uvek mislim, sa "ali" u rečenici,
ne može sve da bude tako sjajno.
A onda su počeli da postavljaju urnebesna pitanja:
"Hoćete li da spalite svoje brushaltere?"
Da! Jer je dobro poznato da brushaltere prave od zapaljivog materijala.
(Smeh)
Zato sve žene varniče kad hodaju.
(Smeh)
Evo kratke istorijske fusnote za vas:
nijedna žena ikad u '60-im nije spalila svoj brushalter.
Tu priču su izmislili novinari.
Hvala bogu da je novinarstvo napredovalo od tada.
Dakle -
(Smeh)
Obznanila sam naše planove u intervjuu u televizijskom prenosu,
i dmah su počeli da stižu mejlovi.
Prvo stotine, potom hiljade i hiljade,
svih starosnih dobi: od izuzetno mladih do žena u devedesetim
i na stotine divnih muškaraca.
Ljudi su pisali i pitali: "Mogu li da pomognem?
Molim vas, mogu li da posetim vaš štab?"
Nismo imale štab - nismo imale partiju!
Nismo imale bilo šta.
Samo smo imale divnu, usku ekipu sjajnih prijatelja
koji su pokušavali da odgovre na mejlove skoro po čitavi dan u pidžamama.
Svi smo bili zauzeti.
Mnoge od nas su imale karijere, decu,
ali radile smo na ženski način, deleći poslove.
I skoro trenutno smo se složile oko izvesnih temeljnih stvari.
Prva stvar: želimo da budemo jedina politička partija u svetu
čiji je glavni cilj da više ne bude potrebe za nama.
To je fantastična ideja.
Želele smo da budemo jedina politička partija bez ikakvog političkog naginjanja.
Želele smo levičare, desničare, umerene,
sve starosne grupe.
Jer je smisao svega bio da se dela po jednostavnom planu:
postignimo jednakost u svim askpektima naših života,
a čim to završimo,
pođimo kućama i završimo druge kućne poslove.
(Smeh)
I želele smo da promenimo ponašanje u politici.
Ne znam je li kod vas tako,
ali u Britaniji imamo dve velike političke partije.
Oni su politički dinosauri.
A to kako međusobno razgovaraju je sramno i zarazno.
Sigurna sam da nikad niste imali slične prozivke -
(Smeh)
I laži ovde.
Zar ne bi bilo sjajno da bar jedan političar kaže:
"Znate, moj protivnik je u pravu.
Pogledajmo možemo li da radimo zajedno i obavimo posao."
(Aplauz)
I neka se više žena uključi u politiku, u redu?
Hajde da odmah uključimo više žena u politiku,
tako što ćemo biti jedina partija
sa besplatnom dečjom negom za svoje kandidatkinje
kako bi mogle da izađu iz kuće i započnu kampanju.
(Aplauz)
Za 10 meseci,
imale smo preko 70 ogranaka naše partije u Ujedinjenom Kraljevstvu.
Bili smo kandidati na izborima u Londonu, Škotskoj i Velsu
u maju 2016.
Jedan od 20 ljudi je glasao za našu kandidatkinju za gradonačelnicu Londona.
A kada su muški kandidati videli koliko privlačimo glasova,
čudna mi čuda,
počeli su da govore o potrebi bavljenja rodnom jednakošću.
(Aplauz)
Znate, obećavaju mi promenu još od detinjstva.
Oduvek se to sprema:
žene će da stoje rame uz rame s muškarcima.
Samo sam dobila prazna obećanja i razočaranje -
dovoljno razočaranja da osnujem političku partiju.
Ali evo moje nove ideje za danas - mojih pet procenata, važi?
A ova je zaista dobra.
Činjenica je da ovo nije dovoljno.
Nije dovoljno osnovati jednu političku partiju za jednakost u samo jednoj zemlji.
Potrebna nam je seizmička promena na globalnom političkom pejzažu.
A sjajna stvar kod modela koji smo stvorili
je da funkcioniše svuda.
Funkcionisao bi u Americi,
funkcionisao bi u Australiji, Indiji.
Kao da smo našle savršen recept: svako to može da skuva
i dobro je za svakoga.
I želimo to da poklonimo.
Ako želite da znate šta smo uradili, poklanjamo vam.
Možete li da zamislite ako bi uspeli da mobilišemo milione žena širom sveta
da kažu: "Dosta je!" tradicionalnim političkim bitkama?
Da kažu: "Prekinite sa prepirkama, hajde da obavimo posao."
Bukvalno bismo mogli da promenimo svet.
A to želim.
(Aplauz)
Želim...
(Aplauz)
Želim to našim kćerkama
i želim to našim sinovima.
Jer činjenica je: jednakost je bolja za svakoga.
Hajde ljudi, aktivirajmo se! Promenimo svet!
Znam da to možemo i to se zahteva od nas!
(Aplauz)