אני כל כך מתרגשת להיות פה.
הכל באמריקה כל כך גדול יותר מאשר באירופה.
תביטו בי -- אני ענקית!
(צחוק)
זה פנטסטי!
ו- Ted Talks ('טד טולקס') הוא המקום בו לכולם יש רעיונות גדולים.
אז השאלה היא: מאיפה מגיעים רעיונות גדולים?
ובכן, יש על זה קצת ויכוח,
אבל יש הבנה כללית שלאדם הממוצע --
זאת אני --
יש כ-50,000 מחשבות ביום.
שזה הרבה,
עד שמגלים ש-95 אחוז מהן
הן אותן מחשבות שחשבם ביום שלפני כן.
(צחוק)
והרבה מהמחשבות שלי הן מאד משעממות, כן?
אני חושבת על דברים כמו,
"מממ! אני יודעת -- אני צריכה לשטוף את הרצפה.
אוי! שכחתי להוציא את הכלב."
או המחשבה הכי נפוצה:
"אל תאכלי את העוגייה הזו."
(צחוק)
אז 95 אחוז ממוחזר.
זה משאיר לנו חלון של רק חמישה אחוזים כל יום
כדי לחשוב משהו חדש.
וחלק מהמחשבות החדשות שלי הן חסרות תוכלת.
לפני כמה ימים ראיתי איזה ספורט בטלוויזיה,
וניסיתי להחליט למה בדיוק זה לא מעניין אותי.
חלק מזה מסקרן אותי.
זה מוזר.
(צחוק)
אתם חושבים ששווה להיות כאלו גמישים
רק כדי שתוכלו לראות את הקרסול שלכם מהזווית הזו?
(צחוק)
וזה העניין:
אני לעולם לא אוכל להתחבר לזה,
מפני שאני לעולם לא אוכל לעשות את זה, בסדר?
לא פעמיים, בכל אופן.
(צחוק)
אבל אומר לכם את האמת.
האמת היא שלעולם לא הייתי טובה בספורט, בסדר?
הגעתי לגיל הנפלא הזה שכל חברי אומרים,
"הלואי והייתי בכושר כמו בגיל 18."
ואני תמיד מרגישה די מרוצה מעצמי אז.
(צחוק)
אני בדיוק באותה רמת כושר שהייתי--
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
לא יכולתי לרוץ אז ואני בטח לא אתחיל עכשיו.
(צחוק)
ואז עלה לי רעיון חדש:
למה לא לערב אנשים כמוני בספורט?
אני חושבת שמה שהעולם צריך עכשיו
זה אולימפיידה לאנשים עם אפס יכולות אתלטיות.
(צחוק).
הו, זה יהיה כל כך יותר כיף.
יהיו לנו שלושה חוקים בסיסיים, כן?
ברור שבלי סמים, בלי שחיתות, בלי כישורים.
(צחוק)
זה יהיה--
לא. זה רעיון גרוע.
ואני יודעת גם למה אני לא מתענינת בספורט שאני רואה בטלוויזיה.
זה מפני שכ-97 אחוז הוא על גברים רצים
גברים בועטים בדברים,
גברים מנסים להראות ארוזים הייטב בלייקרה.
יש--
(צחוק)
ולא תמיד מצליחים.
יש--
(צחוק)
יש כל כך מעט ספורט נשים בטלוויזיה,
שצופה צעירה יכולה בטעות לחשוב,
ואיך לומר זאת בעדינות,
שהאיבר הגברי הוא המנוף הדרוש
בשביל לזוז מהספה אל מגרש הספורט.
(צחוק)
חוסר השוויון בספורט הוא עוצר נשימה.
אז הנה מה שקורה לי:
יש לי רעיון חדש לגמרי,
ואני מיד חוזרת לאחד ישן.
העובדה היא שלא עכשיו,
ולא מעולם, בכל תקופה בהיסטוריה,
מדינה אחת שבה לנשים יש שוויון עם גברים.
לא אחת.
196 מדינות,
זה לא קרה בכל האבולוציה.
אז הנה תמונה של אבולוציה.
(צחוק)
אנו הנשים אפילו לא מופיעות בה!
(צחוק)
זה מדהים שגברים הצליחו להתפתח בצורה כה מרשימה.
אז--
(צחוק)
זה מציק לי, ואני יודעת שאני צריכה לפעול בנושא.
אבל אני עסוקה, בסדר?
יש לי קריירה מטורפת,
יש לי שלושה ילדים, יש לי אמא מבוגרת.
למען האמת,
אחת הסיבות שאני פה
היא כי 'טד טולק' אמרו שיהיו לי 15 דקות לעצמי,
ואף פעם אין לי כל כך הרבה זמן
(צחוק)
(מחיאות כפיים)
אני כל כך עסוקה.
וחוץ מזה, כבר התנסיתי בלשנות את העולם.
אז ככה:
לכל אדם יש בפנים מה שאני קוראת "כפתור הפעלה."
זה הכפתור שנלחץ כשאתם חושבים,
"אני חייב/ת לעשות משהו בנושא."
הוא נלחץ מכל מיני סיבות.
אולי כשאתם נתקלים בכל מיני סוגים של חוסר שוויון,
או כשאתם נתקלים באיזה סוג של חוסר צדק,
לפעמים מחלה פורצת,
או נולדתם עם מגבלה מסויימת,
או אולי חסרי זכויות.
אז אני נולדתי לסבית, בסדר?
תמיד ידעתי,
אני לא חושבת שבני משפחתי הופתעו בכלל.
הנה תמונה שלי בגיל ארבע.
אני נראית חמודה,
אבל בפנים האמנתי באמת ובתמים שנראיתי כמו קלינט איסטווד.
(צחוק)
אז כפתור ההפעלה שלי נלחץ כשילדתי את ילדי--
שלושה ילדים נפלאים שנולדו לזוגתי לשעבר.
עכשיו ככה: אני עובדת בטלוויזיה בבריטניה.
בזמן שהם נולדו כבר היו לי תכניות אירוח
והייתי חשופה לציבור.
אני אוהבת את העבודה שלי,
אבל אני אוהבת את ילדי יותר.
ולא רציתי שיגדלו עם סוד.
1994, בשנה בה נולד בני הצעיר,
למייטב ידיעתי לא היתה
לסבית מוצהרת אחת בחיים הציבוריים בבריטניה.
אני לא חושבת שסודות זה דבר טוב.
אני חושבת שהם הסרטן של הנשמה.
אז החלטתי לצאת מהארון.
כולם הזהירו אותי שאני לא אעבוד יותר,
אבל אני החלטתי שזה בהחלט שווה את הסיכון.
ובכן, זה היה נורא.
בבריטניה, יש לנו קבוצה מרושעת במיוחד של עיתונות ימנית,
והם התחרפנו.
והשנאה שלהם התסיסה את החלקים הפחות יציבים בחברה,
וקיבלנו איומים על חיינו--
איומים ברמה שנאלצתי להרחיק את הילדים למקום מסתור,
ונאלצנו לקבל הגנה משטרתית.
ואני מבטיחה לכם שהיו רגעים רבים באישון לילה
בהם נחרדתי ממה שעשיתי.
בסופו של דבר העניינים נרגעו.
כנגד כל הציפיות המשכתי לעבוד,
וילדי היו ועודם נפלאים לגמרי.
אני זוכרת כשבני היה בן שש, ואירח חבר.
הם היו בחדר ליד. שמעתי אותם משוחחים.
החבר אמר לבני, "איך זה עם שתי אמהות?"
הייתי במתח לשמוע, אז התקרבתי ושמעתי את בני אומר,
"זה נהדר, כי אם אחת מהן חולה,
יש מי שיבשל בשבילך."
(צחוק)
אז כפתור ההפעלה שלי לשוויון ללהט"בים נלחץ,
ויחד עם רבים, רבים אחרים,
פעלתי במשך שנים למען זכויות להט"ב
ובמיוחד, הזכות להנשא לאדם האהוב עלי.
בסופו של דבר, הצלחנו.
וב-2014, ביום בו השתנה החוק,
נשאתי לאשתי אותה אני אוהבת מאד.
(מחיאות כפיים)
לא עשינו זאת בדרך שקטה -- עשינו זאת על במה
ב-'רויאל פסטיבל הול' בלונדון.
זה היה אירוע גדול.
האולם מכיל אלפיים חמש מאות איש.
הזמנו 150 בני משפחה וחברים, והודעתי לציבור:
מי שרוצה לבוא ולחגוג, מוזמן להצטרף אלינו.
זה יהיה חופשי למי שרצה לבוא.
אלפיים חמש מאות אנשים הגיעו.
(מחיאות כפיים)
כל סוגי בני האדם העולים בדמיון:
להטב"ים, הטרוסקסואלים, רבנים, נזירות, אנשים נשואים,
שחורים, לבנים-- כל האנושות הייתה שם.
ואני זוכרת איך עמדתי שם על הבמה וחשבתי, "כמה נפלא.
הסתיימה המלאכה.
האהבה ניצחה.
החוק השתנה."
ואני--
(מחיאות כפיים)
ואני באמת חשבתי שיימי הפעילות שלי תמו, בסדר?
אז כל שנה, באותו אולם,
אני מנחה קונצרט נפלא לחגוג את יום האשה הבינלאומי.
אנו מכנסים את תזמורת הנשים היחידה בעולם,
אנו מנגנים מוזיקה של מלחינות שנשכחו או שהתעלמו מהן,
יש לנו מנצחות מדהימות--
זו מארין אולסופ מבאלטימור מנצחת,
פטולה קלארק שרה--
ואני מעבירה הרצאה על היסטורית נשים.
אני אוהבת לספר סיפורים ממלאי השראה מהעבר.
יותר מדי פעמים, אני חושבת שההיסטוריה מוצגת כמודל של 'מלון ראשמור'.
זה נראה מלכותי, אבל הנשים הושארו לגמרי מחוצה לו.
והעברתי הרצאה ב-2015 על הסופרג'יסטיות--
אני בטוחה שאתם מכירים את הנשים המדהימות שנלחמו
למען זכות ההצבעה של הנשים בבריטניה.
והסיסמה שלהן היתה: "מעשים, לא מילים."
ואיך שהן הצליחו,
מפני שנשים אכן קיבלו את זכות ההצבעה ב-1928.
אז אני מרצה על זה,
ובזמן שאני מדברת, מה שמתבהר לי הוא:
זו לא הרצאה בהיסטוריה,
זה לא משהו בו העבודה הסתיימה.
זה היה משהו שבו נשארה עוד עבודה רבה.
אין שום מקום בעולם, למשל,
שבו לנשים יש ייצוג שווה בעמדות כוח.
בסדר, בואו נעיף מבט מהיר על 100 החברות המובילות
בבורסה של לונדון ב-2016.
100 החברות המובילות: בראש כמה מהן עומדת אישה?
שבע. בסדר. שבע. זה בסדר, אני משערת.
עד שאתם מגלים שבראש 17 מהן עומד גבר בשם "ג'ון".
(צחוק)
ישנם יותר גברים בשם ג'ון בראש 100 החברות המובילות--
(צחוק)
מאשר נשים.
בראש 14 חברות עומד גבר בשם "דייב".
(צחוק)
עכשיו, אני בטוחה שדייב וג'ון עושים עבודה מעולה.
(צחוק)
טוב. למה זה חשוב?
ובכן, זהו העסק המטריד הזה של פער השכר המגדרי.
אין שום מקום בעולם בו נשים מרוויחות שווה לגברים.
וזה לעולם לא ישתנה
אם לא יהיו לנו יותר נשים בחדר הישיבות.
יש לנו המון חוקים.
חוק שוויון השכר התקבל בבריטנייה בשנת 1975.
ובכל זאת, ישנן הרבה, הרבה נשים
אשר מתחילת נובמבר עד לסוף השנה,
בהשוואה לעמיתן הגבריים,
עובדות למעשה בחינם.
עובדה, הפורום הכלכלי העולמי מעריך
שנשים ישיגו שוויון בשכר ב...
2133!
יופי!
(צחוק)
זה נתון נוראי!
והדבר הוא כזה:
ביום לפני שבאתי להרצות,
הפורום הכלכלי העולמי עדכן את זה.
זה טוב, מפני ש-2133 זה נורא.
אתם יודעים למה זה עודכן?
2186.
(צחוק)
כן, הוסיפו 53 שנים, בסדר?
לא יהיה לנו שוויון שכר
בחייהם של הנכדים של הנכדים שלי
תחת השיטה הנוכחית.
וחיכיתי מספיק זמן.
חיכיתי מספיק זמן בתחום שלי.
ב-2016 נהייתי לאישה הראשונה בטלוויזיה הבריטית
שהנחתה תוכנית אירוח בשעת שיא.
נכון שזה נהדר? אני מאושרת.
אבל--
(מחיאות כפיים)
אבל 2016! הראשונה!
הטלוויזיה קיימת כבר 80 שנה!
(צחוק)
אולי הטלוויזיה לא כזאת חשובה,
אבל זה מצביע על בעייה, לא?
2016, האו"ם חיפשו שגרירה חדשה
לייצוג העצמת נשים ושוויון מגדרי.
ואת מי הם בחרו?
וונדר וומן.
הם בחרו בדמות מצויירת, בסדר?
(צחוק)
כי לא מצאו אף אישה מתאימה למשרה.
ייצוג נשים בעמדות כוח הוא נמוך בצורה מזעזעת.
זה נכון בקונגרס וזה נכון לגמרי בפרלמנט הבריטי.
מספר הגברים שנבחרו לפרלמנט ב-2015
היה גדול ממספר הנשים
שהיו אי פעם חברות פרלמנט.
ולמה זה חשוב?
אז ככה: אם הן לא נוכחות בשולחן--
באופן מעשי, בבריטניה, בשולחן עוזרות לחוקק חוקים--
אל תופתעות אם הצד הנשי לא מיוצג.
זו דוגמה נהדרת לצעירים לראות אישה מובילה.
ב-2016, בריטניה קיבלה את ראשת הממשלה השנייה שלה.
טרזה מיי נכנסה לשלטון.
ביום הראשון שלה, הוצב לה אתגר:
עשי דבר אחד בלבד.
עשי דבר אחד במאה הימים הראשונים במשרה
כדי לנסות לשפר את חיי הנשים בבריטניה.
ומה היא עשתה? כלום.
כלום.
מפני שהיא כל כך עסוקה בנקיון הבלגן שהבנים עשו.
אפילו כשיש מנהיגה אשה,
תמיד יש משהו יותר טוב לעשות
מאשר לטפל בענין המעצבן של אי-שוויון.
אז אני מדברת על שוויון כאילו שזה חשוב. זה חשוב?
ובכן, בואו נעיף מבט על תעשיות ה- STEM
מדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
בעלי חשיבות בכל תחום בחיי היום-יום שלנו.
שם תקרת הזכוכית הכי עבה ומתועדת
בתעשיות המדע, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה.
מה אם התרופה לסרטן
או הפתרון להתחממות הכדור
נמצאים בראשה של מדענית צעירה שאינה מתקדמת?
אז חשבתי על כל הדברים הללו,
וידעתי שאני צריכה לעשות "מעשים, לא מילים."
ושוחחתי עם חברתי הנפלאה,
העיתונאית המבריקה קתרין מאייר בבריטנייה,
ובאופן שטותי אנחנו--
ואני חושדת שהיה מעורב בזה גם יין--
(צחוק)
החלטנו להקים מפלגה חדשה לגמרי.
מפני שכאן העניין הקריטי:
המקום היחיד בו נשים וגברים לגמרי שווים הוא הקלפי.
לא היה לנו מושג מה עשינו,
לא ידענו כמה מסובך זה להקים מפלגה.
חשבתי, "כמה זה כבר קשה? הגברים עושים זאת במשך שנים."
(צחוק)
וקראנו לזה "מפלגת שוויון הנשים."
ומייד אנשים אמרו לי,
"למה קראתן לזה ככה?"
אמרתי, "לא יודעת, כדי להיות ברורות."
(צחוק)
לא רציתי לשמור בסוד את מה שעשינו, רק--
(צחוק)
היו שאמרו, "אתן לא יכולות לקרוא לזה ככה! זה פמיניסטי מדי!"
הו! מילה מפחידה! הא!
הפסקתי לספור את מספר הפעמים ששמעתי,
"אני לא פמיניסט, אבל..."
ואני תמיד חושבת שאם יש "אבל" במשפט,
משהו לא בסדר.
ואז התחילו לשאול אותי את השאלה המצחיקה,
"אתן הולכות לשרוף את החזיות שלכן?"
כן! כי חזיות כידוע עשויות מחומר דליק.
(צחוק)
בגלל זה כל הנשים נוצצות כשהן הולכות.
(צחוק)
הנה לכם פיסת היסטוריה:
אף אישה לא שרפה את חזייתה בשנות השישים.
זה סיפור שהומצא על ידי עיתונאי.
תודה לאל שהעיתונות השתפרה מאז.
אז--
(צחוק)
הכרזתי מה כוונותינו בראיון בשידור,
ומייד התחילו להגיע מיילים.
בהתחלה מאות, ואז עוד ועוד אלפים,
מכל קבוצות גיל: מהצעירות ביותר לנשים בשנות ה-90,
ומאות של גברים נפלאים.
אנשים כתבו ואמרו, "בבקשה, איך אוכל לעזור?
בבקשה אפשר לבקר אתכן במרכז המפלגה?"
לא היה לנו מרכז-- לא היתה לנו אפילו מפלגה!
לא היה לנו כלום.
כל מה שהיה הוא קבוצה נהדרת ומלוכדת של חברים נפלאים
שניסו לענות למיילים כ-24 שעות ביום, בפיג'מות.
כולנו היינו עסוקות.
להרבה מאיתנו היו קריירות וילדים,
אבל עשינו מה שנשים עושות. התחלקנו בעבודה.
וכמעט מייד הסכמנו על מספר דברים בסיסיים.
דבר ראשון: רצינו להיות המפלגה היחידה בעולם
שמטרתה הראשית היא שלא יהיה בה צורך.
זהו רעיון נהדר.
רצינו להיות המפלגה הפוליטית היחידה ללא נטיות פוליטיות.
רצינו אנשים מהשמאל, מהימין ומהמרכז,
כל קבוצת גיל.
מפני שכל העניין היה לעבוד תחת סעיף אחד:
בואו נשיג שוויון בכל תחום בחיינו,
וכשנגמור,
בואו נלך הביתה ונבצע את שאר המטלות.
(צחוק)
ורצינו לשנות את הדרך בה הפוליטיקה מתבצעת.
אני לא יודעת אם זה קיים פה,
אבל בבריטניה יש לנו שתי מפלגות.
הן הדינוזאורים של הפוליטיקה.
ואיך שהן משוחחות אחת עם השנייה זה מבייש ומרעיל.
אני בטוחה שאתם לא התנסיתם בסוג כזה של הכפשות --
(צחוק)
ושקרים פה.
איזה יופי יהיה אם רק פוליטיקאי אחד יגיד,
"אתם יודעים, ליריבי יש נקודה.
בואו נראה אם נוכל לבצע את העבודה ביחד."
(מחיאות כפיים)
ובואו נכניס יותר נשים לפוליטיקה, בסדר?
בואו נכניס מייד יותר נשים לפוליטיקה
על ידי כך שנהיה המפלגה היחידה שמציעה למועמדות מעונות יום לילדים בחינם,
כדי שיוכלו לצאת מהבית ולנהל מסע בחירות.
(מחיאות כפיים)
תוך 10 חודשים
היו לנו יותר מ-70 סניפים בכל בריטניה.
היו לנו מועמדים בלונדון, סקוטלנד וויילס
במאי 2016.
אחד מ-20 איש הצביעו עבור המועמדת שלנו לראשות העיר לונדון.
וכשהגברים במירוץ ראו כמה קולות משכנו,
הפלא ופלא,
הם התחילו לדבר על הצורך לטפל בשוויון מגדרי.
(מחיאות כפיים)
אתם יודעים, הבטיחו לי שינוי מאז שהייתי ילדה.
זה תמיד היה מגיע:
נשים שיעמדו כתף אל כתף עם גברים.
כל שקיבלתי היה הבטחות ריקות מתוכן ואכזבות--
מספיק אכזבות כדי לייסד מפלגה.
אבל הנה הרעיון שלי להיום -- הנה החמישה אחוזים שלי, בסדר?
והרעיון הזה הוא ממש טוב.
למעשה, זה לא מספיק.
זה לא מספיק לייסד מפלגה אחת בשביל שוויון במדינה אחת.
מה שאנו צריכים הוא שינוי מהותי בנוף הפוליטי הכלל-עולמי.
ומה שנפלא במודל שייצרנו
זה שהוא יעבוד בכל מקום.
זה יעבוד באמריקה,
זה יעבוד באוסטרליה, זה יעבוד בהודו.
זה כמו שייצרנו את המתכון המושלם: כל אחד יכול לבשל אותו.
והוא טוב לכולם.
ואנחנו רוצות לתת אותו.
אם אתם רוצים לדעת מה עשינו, אנחנו נותנות אותו בחינם.
תדמיינו שנוכל להניע מיליון נשים בכל העולם
לומר, "די למסורת הקרבות בפוליטיקה"
לומר, "מספיק עם ההקנטות, בואו נבצע את המשימה."
אז נוכל ממש לשנות את העולם.
ואת זה אני רוצה.
(מחיאות כפיים)
אני רוצה...
(מחיאות כפיים)
אני רוצה את זה בשביל בנותינו,
ואני רוצה את זה בשביל בנינו.
מפני שזו עובדה: שוויון הוא טוב לכולם.
בואו, אנשים, בואו נפעל! בואו ונשנה את העולם!
אני יודעת שאנו יכולים לעשות זאת, ושצריך לעשות זאת!
(מחיאות כפיים)