Можливо, ви ніколи не чули про Кенему у Сьєрра-Леоне
або про Аруа в Нігерії.
Але, на мою думку, вони належать до найчудовіших місць на планеті.
У тамтешніх лікарнях працює група лікарів, медсестер та вчених,
які ведуть мовчазну битву
з однією із найбільших загроз людству -
вірусом Ласса.
Вірус Ласса багато в чому схожий на Еболу.
Він може спричинити сильну лихоманку і часто буває смертельним.
Проте ці люди щодня ризикують власним життям,
щоб захистити членів своєї спільноти,
і тим самим захистити нас усіх.
Ось одна з найнемовірніших речей стосовно цих людей,
про яку я дізналася під час однієї з перших подорожей:
кожний свій день -
день, сповнений викликами і труднощами - вони починають співом.
Вони збираються разом, щоб висловити радість
і показати свою моральну силу.
Із року в рік,
коли я приїжджаю до них, а вони до мене,
ми збираємося разом і співаємо,
ми пишемо, і нам це дуже подобається.
Тому що це нагадує нам, що ми знаходимося тут не лише заради науки.
Нас пов'язує любов до людства.
А це, звичайно, набуває великого,
навіть вирішального, значення, коли обставини змінюються.
Так було в березні 2014 року,
коли оголосили про спалах епідемії Ебола у Гвінеї.
Це був перший спалах у Західній Африці,
біля кордону Сьєрра-Леоне та Ліберії.
І це було жахливо для усіх нас.
Насправді, ми вже деякий час припускали,
що віруси Ласса та Ебола більш поширені, ніж ми уявляли.
І ми очікували, що вони можуть прийти в Кенему.
Отже, члени моєї команди негайно виїхали
і приєдналися до команди доктора Гумарра Хана.
Ми розгорнули діагностичний центр, щоб проводити точні молекулярні тести
і виявити Еболу, коли вірус перетне кордон
Сьєрра-Леоне.
Ми вже діяли таким чином з вірусом Ласса,
ми знали, що нам робити,
і команда була чудова.
Вона потребувала лише обладнання та місце, щоб відслідковувати Еболу.
На жаль, цей день настав.
У травні 2014 року жінка потрапила до пологового відділення,
команда провела необхідні молекулярні тести
і підтвердила перший випадок захворювання на вірус Ебола у Сьєрра-Леоне.
Це була неабияка робота.
Вони змогли негайно діагностувати захворювання,
що дало змогу безпечно лікувати пацієнтку
і почати відслідковувати контакти, щоб вивчити
і запобігти розповсюдженню вірусу.
Але на той час
епідемія визрівала вже багато місяців.
Цей спалах, із сотнями випадків захворювання, затьмарив усі попередні.
Хвороба прийшла до Сьєрра-Леоне не поодиноким випадком,
а могутньою хвилею.
Ми мали працювати з міжнародною спільнотою,
з Міністерством охорони здоров'я, владою Кенеми, щоб подолати епідемію.
Вже через тиждень хворих було 31,
потім їх кількість зросла до 92, пізніше - до 147, і всі їхали в Кенему -
єдине місце у Сьєрра-Леоне, де могли з цим впоратися.
Ми працювали цілодобово, робили все, що від нас залежить,
намагаючись допомогти людям і привернути увагу до проблеми.
Ми також зробили одну просту річ.
Отриманий від пацієнта зразок крові з вірусом Ебола,
ми, звичайно, можемо знищити.
Інший варіант - знешкодити вірус за допомогою хімічного реактиву,
покласти його в контейнер і відправити за океан.
Так ми і вчинили.
Ми відіслали його в Бостон, до моєї команди.
Ми знову працювали цілодобово, позмінно, день за днем,
і швидко синтезували 99 геномів вірусу Ебола.
Геном вірусу - наче модель.
Ми всі маємо свій геном.
Він визначає, які ми,
і містить дуже багато інформації.
Результати цієї роботи були простими, але плідними.
Ми змогли взяти 99 різних вірусів,
вивчити і порівняти їх.
Порівнявши їх з трьома геномами,
відомими з попереднього спалаху у Гвінеї,
ми змогли показати, що епідемія виникла у Гвінеї багато місяців тому,
і, потрапивши до людської популяції,
почала передаватися від людини до людини.
Це надзвичайно важливо
для пошуку шляхів зупинити вірус,
але не менше важливо відслідкувати його.
Ми також побачили, що, передаючись від людини до людини,
вірус мутує.
Кожна з цих мутацій є значущою,
оскільки діагностика, вакцини,
методи лікування
базуються на геномних послідовностях,
які є основою всього.
Експерти зі світової охорони здоров'я мали відреагувати,
удосконалити,
переосмислити все, що вони роблять.
Проте як працює наука, які варіанти я мала на той момент?
В мене були дані,
з якими я могла ізольовано працювати багато місяців,
уважно, повільно аналізувати інформацію,
підготувати статтю, отримати рецензії, внести виправлення.
Нарешті, після її публікації дані стали б загальнодоступними.
Так заведено працювати.
Проте нам це не підходило.
Наші друзі були на передовій,
І було очевидно, що ми потребували допомоги,
багато допомоги.
Отже, у першу чергу,
щойно отримавши геномні послідовності,
ми оприлюднили їх в Інтернеті.
Ми розкрили ці дані світові і попросили про допомогу.
І допомога надійшла.
Одразу
з нами зв'язалися люди з усього світу,
здивовані, що дані є у відкритому доступі.
Деякі з найкращих вірусологів світу
раптом стали частиною нашої команди.
Ми разом працювали через Інтернет, спілкувалися,
ділилися даними, регулярно телефонували одне одному,
намагалися відслідкувати вірус крок за кроком,
шукаючи шляхів зупинити його.
Існує так багато способів формувати подібні об'єднання.
Всі, особливо коли епідмія почала поширюватися світом,
виходили на зв'язок, щоб вивчити, долучитися, допомогти.
Кожен бажає зробити свій внесок.
Обсяг людських можливостей вражаючий,
а Інтернет поєднує нас усіх.
Уявіть, замість того, щоб боятися одне одного,
ми можемо сказати: "Зробімо це.
Працюватимемо разом і знайдемо рішення".
Але проблема в тому, що даних, які ми знаходимо в мережі
і використовуємо, недостатньо для наших завдань.
В подібних випадках ми втрачаємо так багато можливостей.
На ранньому етапі епідемії в Кенемі
в нас було 106 історій хвороби,
які ми також оприлюднили.
В нашій лабораторії ми показали, що можна взяти ці 106 історій хвороби
і побудувати на комп'ютері прогнози для хворих на Еболу
з майже 100 %-ою точністю.
Ми створили програму для їх публікації,
щоб відкрити доступ до них медичним працівникам на місцях.
Але 106 - замало для значущих,
обгрунтованих висновків.
Тому ми чекали на нову інформацію, щоб все опублікувати,
проте ми досі її не отримали.
Ми все ще чекаємо,
охочіше працюючи окремо, аніж разом.
Це неприпустимо.
Правда ж? Це неприпустимо для всіх нас.
На кону наші життя.
Насправді
ми зазнали великих втрат, загинуло багато лікарів,
серед них - мої близькі колеги -
Мбалу Фонні, Алекс Мойґбой,
доктор Гумарр Хан, Еліс Ковома і Могамед Фуллаг.
Це лише п'ятеро з багатьох лікарів
у Кенемі та поза її межами,
які померли, доки світ чекав, а ми працювали,
мовчазно і відокремлено.
Подібно до всіх загроз людству, Еболу
живить недовіра, сум'яття і розбрат.
Коли ми відмежовуємося одне від одного бар'єрами і боремося одне з одним,
вірус процвітає.
Але, на відміну від інших загроз людству,
перед вірусом Ебола ми всі рівні.
Ця битва спільна для всіх нас.
Одного дня вірус Ебола може постукати в наші двері.
Тому, поділяючи з вами ті самі слабкі
і сильні сторони, ті самі побоювання і надії,
я сподіваюся, що ми працюватимемо разом з радістю.
Моя випускниця прочитала книгу про Сьєрра-Леоне
і дізналася, що слово "Кенема",
що служить назвою для лікарні і міста у Сьєрра-Леоне, де ми працювали,
мовою менде означає "чистий, немов вода, прозорий
та відкритий для людських очей".
Це мало для нас глибокий зміст,
адже, не знаючи цього, ми завжди відчували,
що на знак пошани до людей Кенеми
ми мусимо працювати відкрито, ділитися і діяти спільно.
Ми дійсно повинні це робити.
Ми повинні вимагати від себе та інших
бути відкритими одне до одного, коли трапиться спалах,
боротися пліч-о-пліч.
Тому що це не перший спалах Еболи
і не останній.
Існує багато інших мікробів, які причаїлися і чекають свого часу,
таких як вірус Ласса.
І наступного разу
епідемія може спалахнути у місті з мільйонами жителів.
Це може бути хвороба, яка передається повітрям.
Її навіть можуть розповсюджувати навмисне.
Я знаю, що це лякає, я розумію,
але я також знаю з власного досвіду,
що ми маємо технології і ресурси,
щоб перемогти,
щоб подолати віруси.
Але ми зробимо це, лише працюючи разом
і працюючи з радістю.
Отже, в пам'ять про доктора Хана
та усіх, хто пожертвув своїм життям у цій битві,
хто боровся заради нас,
ми маємо продовжити боротьбу, з думкою про них.
Нехай світ визначає
не руйнівна сила одного вірусу,
а світло мільярдів сердець і думок,
які працюють у єдності.
Дякую.
(Оплески)