Možda nikada niste čuli za Kenemu iz Sierra Leone
ili Aruu iz Nigerije.
Ali ja ih znam kao dva izvanredna mjesta na zemlji.
U njihovim bolnicama postoji zajednica sestara, liječnika i znanstvenika
koji su vodili tihu borbu
sa jednom od najsmrtonosnijih prijetnji čovječanstvu:
sa Lassa virusom.
Lassa virus je sličan Eboli.
Može izazvati tešku groznicu i često je smrtonosan.
Ali ovi pojedinci svakodnevno riskiraju svoje živote
kako bi zaštitili druge iz svoje zajednice,
a tako, zapravo štite i sve nas.
Ali jedna od najnevjerojatnijih stvari koje sam naučila o njima
na jednom od mojih prvih posjeta prije mnogo godina
je da svako jutro započnu --
te izuzetno zahtjevne i teške dane -- pjevanjem.
Svi zajedno se okupe i iskazuju svoju radost.
Pokazuju svoj duh.
I s vremenom,
iz godine u godinu, kako sam ih posjećivala, a i oni mene,
i ja im se pridružim i pjevam
također i pišemo i volimo to,
jer nas podsjeća da se ne nalazimo tu da bi zajedno progonili zanost;
mi smo povezani kroz zajedničko čovječanstvo.
I naravno, kao što možete pretpostaviti, to postaje vrlo važno,
čak i bitno, kada se stavri počinju mijenjati.
A mnogo se promijenilo, u ožujuku 2014. godine,
kada je u Gvinjeji proglašeno da je izbila ebola.
To je bio prvi slučaj u zapadnoj Africi,
nadomak granica Sierra Leone i Liberije.
Bilo je zastrašujuće, zastrašujuće za sve nas.
Neko vrijeme smo sumnjali,
da su Lassa i Ebola raširenije i više nego što smo očekivali
i mislili smo da će jednog dana zaraza doći i do Keneme.
Članovi moga tima su odmah otišli tamo
i pridružili se dr. Humarr Khanu i njegovom timu,
i postavili smo dijagnozu kako bi mogli provoditi molekularne testove
koji bi mogli detektirati Ebolu, ukoliko prijeđe granicu
i dođe u Sierru Leone.
Već smo odredili kapacitet za Lassa virus,
i znamo kako to napraviti,
tim je izvanredan.
Samo smo im trebali dati alate i mjesto za nadziranje Ebole.
I nažalost, došao je taj dan.
23. svibnja 2014. godine, žena je bila na pregledu na odjeljenju za trudnice,
i tim je proveo te važne molekularne testove
i identificirali su prvi potvrđeni slučaj Ebole u Sierri Leone.
Odradili su fantastičan posao.
Mogli su odmah postaviti dijagonzu,
kako bi sigurno mogli liječiti pacijenticu
i započeto je traganje kontakta, kako bi pratili što se događa.
Moglo je nešto zaustaviti.
Ali do tada,
virus se razmnožavao mjesecima.
Sa stotinama slučajeva, već je zasjenio sve prethodne epidemije
I u Sierru Leone nije stigao kao samo jedini slučaj,
već kao plimni val.
Morali smo surađivati s internacionalnom zajednicom,
s Ministarstvom zdravlja, Kenemom, kako bi počeli rješavati slučajeve,
sljedeći tjedan ih je bilo 31,
zatim 92, nakon toga 147 slučajeva -- svi su dolazili u Kenemu
jedino mjesto u Sierri Leone, koje se moglo s time suočiti.
Radili smo neprestano, pokušavajući sve što je u našoj moći,
pokušali smo pomoći ljudima, pokušali smo privući pažnju,
ali smo napravili nešto jako jednostavno.
Uzorak koji uzmemo iz krvi pacijenta oboljelog od Ebole,
možemo naravno odbaciti.
Ali možemo učiniti i nešto drugo, ubaciti kemikaliju i deaktivirati ga,
samo ga treba spakirati u kutiju i poslati brodom preko oceana
i upravo to smo i učinili.
Poslali smo ga u Boston, gdje moj tim radi.
Radili smo non-stop, u smjenama, dan za danom,
i ubrzo smo proizveli 99 genoma Ebola virusa.
Ovo je nacrt -- genom virusa je nacrt.
Svi posjedujemo jedan.
Govori o svemu što nas čini,
i daje nam mnogo informacija.
Rezultati ovog istaživanja su jednostavni i moćni.
Mogli bi zapravo uzeti 99 različitih virusa,
pogledati ih i usporediti,
i ono što bi vidjeli, je to, da ta tri genoma
koja su prethodno bila objavljena u Gvineji,
mogli smo pokazati da epidemija, koja je izbila u Gvineji mjesecima ranije
kada jednom dospije u ljudsku populaciju,
prenosi se s čovjeka na čovjeka.
Dakle, to je veoma važno,
kada pokušavate shvatiti kako intervenirati,
ali ono što je važno, je kontakno praćenje.
Također smo mogli vidjeti, kako se virus kretao među ljudima,
mutirao je.
I svaka ta mutacija, je jako važna,
jer dijagnoze, cijepiva,
terapije koje koristimo,
sve se temelje na nizu genoma, u suštini --
to je ono što ga pokreće.
I tako bi globalni zadravstveni stručnjaci trebali odgovoriti,
razviti,
ponovo rekalibrirati sve na čemu su radili.
Ali način na koji znanost funkcionira, i pozicija na kojoj sam tada bila,
je da sam imala podatke,
i mogla sam raditi u silosu, mnogo, mnogo mjeseci,
analizirala sam podatke pažljivo i polako,
predala sam članak za objavu, koji je još nekoliko puta pregledan,
i kada je napokon bio objavljen, možda se objave i podaci.
Na taj način funkcionira satus quo.
Ali u tom trenutntku, to tako nije moglo funkcionirati, jesam li u pravu?
Imali smo prijatelje,
i bilo je više nego očito, da nam je potrebna pomoć,
velika pomoć.
Prva stvar što smo učinili je,
čim su analize bile gotove,
objavili smo ih na internetu.
Objavili smo ih, da ih cijeli svijet vidi i rekli: "Pomozite nam."
I pomoć je stigla.
Prije nego što smo znali,
kontaktirali su nas ljudi iz cijeloga svijeta,
koji su bili iznenađeni što su podaci objavljeni.
Neki od najvećih istraživača virusa na svijetu
odjednom su postali dio naše zajednice.
Radili smo zajedno na virtualan način,
razmjenjivali pozive, komunicirali,
pokušavajući pratiti virus iz minute u minutu,
kako bi pronašli načine, da ga zaustavimo.
Ima toliko načina kako stvoriti takve zajednice.
Svi, osobito kada se epidemija počela širiti globalno,
svi su htjeli naučiti, učestvovati i angažirati se.
Svi su htjeli biti dio toga.
Nevjerojatno je koliko ima ljudi,
a Internet nas sve spaja.
Umjesto da se bojimo jedni drugih,
mi smo samo rekli: "Ajmo to napraviti.
Ajmo raditi zajedno, i pokušajmo ovo ostvariti."
Ali problem su podaci s kojima se svi mi koristimo,
googlajući webom, podaci su limitirani, i ne omogućuju nam da napravimo to što trebamo.
A kada se to dogodi, propuste se mnoge prilike.
U ranome dijelu epidemije iz Keneme,
imali smo 106 kliničkih podataka pacijenata,
i još jednom smo i to uspjeli objaviti svijetu.
A u našem laboratoriju, smo dokazali da možete uzeti tih 106 podataka,
i da možemo osposobiti računala da predvide koje su prognoze za pacijente koji boluju od Ebole,
i to skoro do točnosti od 100%.
Izradili smo i aplikaciju,
koja bi bila dostupna i zdravstvenim djelatnicima na terenu.
Ali 106 jednostavno nije dovoljano snažan,
da to potvrdi.
Stoga smo čekali na još podataka, kako bi objavili tu aplikaciju,
ali podaci još nisu stigli.
Još uvijek čekamo, podešavamo,
u silosima, umjesto da radimo zajedno.
A to -- ne možemo prihvatiti.
Je li tako? Vi, svi vi, to ne možete prihvatiti.
Naši životi su na kocki.
A zapravo,
mnogo je života izgubljeno, mnogi zdaravstveni radnici,
uključujući i moje voljene kolege,
pet kolega: Mbalu Fonnie, Alex Moigboi,
dr. Humarr Khan, Alice Kovoma i Mohamed Fullah.
To je samo pet, od mnogih drugih zdravstvenih radnika
u Kenemi i drugdje
koji su umrli kada je svijet čekao, a mi smo radili,
tiho i odvojeno.
Vidite, Ebola, kao i sve druge prjetnje čovječanstvu,
je prepuna nepovjerenja, odvlačenja pažnje i podjele.
Kada među sobom izgradimo zid, i borimo se jedni protiv drugih,
virus uspjeva.
Ali za razliku od drugih prijetnji čovječanstvu,
Ebola, je ta, gdje smo svi isti.
Svi smo u toj borbi zajedno.
Kada Ebola pokuca na vrata jedne osobe, uskoro može i na naša.
I tako na ovome mjestu s istim slabostima,
snagom, istim stahovima i istim snovima,
nadam se da ćemo raditi skupa s radošću.
Moja apsolventica je čitala knjigu o Sierri Leone,
i otkrila je da riječ "Kenema"
znači bolnica u kojoj radimo i grad u Sierri Leone u kojem radimo,
nosi ime po riječi iz Mende jezika "jasan poput rijeke, proziran
i otvoren za javnost."
To je bilo jako bitno za nas,
jer ako to ne bi znali, uvijek bi se osjećali,
kako bi odali čast pojednicima u Kenemi, gdje smo radili,
da moramo raditi otvoreno i dijeliti i raditi zajedno.
A to smo trebali i napraviti.
Svi to trebamo zahtjevati od nas samih i od drugih --
biti otvoreni jedni prema drugima, kada epidemija izbije,
boriti se u toj borbi zajedno.
Zato što to nije prvo izbijanje Ebole,
a neće biti ni posljednje,
a postoje i mnogi drugi mikrobi, koji čekaju,
poput Lassa virusa i drugih.
A sljedeći put kada se to dogodi,
moglo bi se dogoditi u gradu, gdje žive milijuni ljudi, moglo bi početi tamo.
Moglo bi se pojaviti nešto, što se prenosi zrakom.
Također bi se moglo i diseminirati namjerno.
I znam da je to zastrašujuće, razumijem,
ali znam i da nam je iskustvo pokazalo,
da imamo tehnologiju i sposobnost
da to pobijedimo,
da to pobijedimo i imamo prednost spram virusa.
Ali to možemo učiniti, samo ako radimo zajedno
i s radošću.
Za dr. Khana
i za sve koji su žrtvovali svoje živote
u ovoj su borbi s nama uvijek,
i budimo u ovoj borbi s njima uvijek.
I nemojmo dopustiti da nas svijet definira,
po destrukciji koja je izazvana jednim virusom,
već po prosvjetljenju milijardi duša i umova,
koji rade u jedinstvu.
Hvala vam.
(Pljesak)