יתכן ומעולם לא שמעתם על קנמה, סיירה לאון
או ארואה, ניגריה.
אבל אני מכירה אותן כשני המקומות הכי יוצאי דופן על כדור הארץ.
בבתי החולים שם, ישנה קהילה של אחיות, רופאים ומדענים
שנלחמת בשקט
באחד האיומים הקטלניים ביותר עבור האנושות מזה שנים:
וירוס הלאסה.
וירוס הלאסה דומה מאוד לאבולה.
הוא יכול לגרום לחום גבוה במיוחד ועלול להסתיים במוות ברבים מהמקרים.
אבל האנשים האלה, מסכנים את חייהם על בסיס יומיומי
כדי להגן על האנשים בקהילות שלהם,
ובעשותם זאת, להגן על כולנו.
אבל אחד מהדברים הכי יוצאי דופן שגיליתי עליהם
באחד הביקורים הראשונים שלי שם לפני הרבה שנים
היה שהם מתחילים כל בוקר --
הימים המאתגרים, יוצאי הדופן האלו בחזית -- בשירה.
הם מתאספים יחד, ומראים את שמחתם.
מראים את רוחם.
ובמהלך השנים,
שנה אחר שנה כשאני מבקרת אותם או הם אותי,
יוצא לי להתאסף ולשיר איתם
ואנחנו כותבים ואנחנו נהנים,
מפני שזה מזכיר לנו שאיננו נמצאים שם רק לשם עריכת מחקר מדעי משותף;
אלא אנו קשורים דרך אנושיות משותפת.
וזה כמובן, אתם ודאי מדמיינים לעצמכם, הופך לבעל חשיבות עצומה,
ואף נעשה חיוני, כשדברים מתחילים להשתנות.
ודברים אכן השתנו מאוד במרץ 2014,
כשהתפרצות האבולה הוכרזה בגינאה.
זו ההתפרצות הראשונה במערב אפריקה,
ליד הגבול של סיירה לאון וליבריה.
וזה היה מפחיד, מפחיד עבור כולנו.
חשדנו למעשה במשך זמן מה
שלאסה ואבולה היו יותר נפוצות משחשבו עד אז,
וחשבנו שיום אחד יתכן ויגיעו לקנמה.
וכך חברים בצוות שלי יצאו מייד
והצטרפו לדוקטור הומאר קאן והצוות שלו שם,
ויחד הקמנו צוות איבחון שיוכל לערוך מבחנים מולקולריים רגישים
לזיהוי וירוס האבולה במקרה ויעבור את הגבול
לתוך שטחה של סיירה לאון.
כבר הקמנו בעבר צוות מעין זה לזיהוי וירוס הלאסה,
ידענו איך לעשות זאת,
זהו צוות יוצא דופן.
רק היינו צריכים לספק להם את הכלים ואת מקום העבודה לחקר האבולה.
ולמרבה הצער, היום הזה הגיע.
ב 23 במאי 2014, אישה אושפזה במחלקת היולדות בבית החולים,
והצוות הריץ את הבדיקות המולקולריות החשובות האלו
וזיהה את המקרה המאושר הראשון של אבולה בסיירה לאון.
נעשתה עבודה יוצאת דופן.
הם הצליחו לאבחן את המקרה באופן מיידי,
לנקוט באמצעי הבטיחות הנדרשים לטיפול בחולה
ולהתחיל לבצע מעקב אחר אלו שבאו במגע עם החולה כדי להבין את מימדי הבעיה.
זה היה יכול למנוע התפשטות
אבל לפני בואו של יום זה,
ההתפרצות כבר הייתה בשלב הרבייה, מזה חודשים.
עם מאות מקרים, היא כבר האפילה על התפרצויות קודמות.
והגיעה לסיירה לאון לא כמקרה בודד,
אלא כגל אימתני.
היינו צריכים לעבוד עם הקהילה הבין לאומית,
עם משרד הבריאות, עם קנמה, כדי להתחיל להתמודד עם המקרים,
כשהשבוע הבא הביא 31,
ולאחר מכן 92 ו- 147 מקרים -- כולם הגיעו לקנמה,
אחד המקומות הבודדים בסיירה לאון שמסוגל להתמודד עם קנה מידה שכזה.
ועבדנו מסביב לשעון בנסיון לעשות כל דבר שבאפשרותנו
בנסיון לעזור לאנשים, ובנסיון לעורר תשומת לב,
אבל עשינו גם דבר נוסף אחד פשוט.
מהמדגם הזה שנלקח מדם החולה לשם זיהוי האבולה --
ניתן כמובן להשליכו לפח --
אבל ניתן גם לעשות משהו אחר, לנטרלו בעזרת כימיקל,
ואז רק לשים אותו בתוך קופסה ולשלוח אותה אל מעבר לאוקיינוס,
וזה מה שעשינו.
שלחנו אותה לבוסטון, שם עובד הצוות שלי.
וגם הצוות שלי עבד מסביב לשעון עבודה במשמרות, יום אחר יום,
ויצרנו במהירות 99 גנומים שונים של וירוס האבולה.
זוהי תוכנית האב -- הגנום של הוירוס הוא תוכנית האב.
לכולנו יש תוכנית כזו.
היא מתארת ממה אנו מורכבים
והיא מספקת לנו מידע רב.
התוצאות של סוג זה של עבודה הן פשוטות וחזקות.
יכלנו למעשה לקחת את 99 סוגי הוירוסים השונים האלה,
להביט בהם ולהשוות בינהם.
ולהראות, בהשוואה לגנים אחרים מגינאה
שפורסמו בעבר,
שההתפרצות החלה בגינאה חודשים לפני כן --
עם מקרה בודד של הוירוס בגוף אנושי,
ומשם הועבר הוירוס מאדם לאדם.
וזה בעל חשיבות אדירה
כשמנסים להבין איך להתערב,
אך גם חשוב לאתר את אלו שבאו במגע עם חולים.
יכולנו גם לראות שכשהוירוס נע מאדם לאדם,
הוא עבר מוטציה.
וכל המוטציות האלו הן כל כך חשובות,
מפני שהאיבחון, החיסונים,
הטיפולים בהם אנו נוקטים,
כולם מבוססים על ריצוף הגנום, בבסיס --
זה מה שמניע אותם.
וכך מומחי תברואה עולמיים היו צריכים להגיב בהתאם,
להתאים את עצמם,
ולכוונן מחדש כל דבר שהם עושים.
אבל הדרך בה עובד עולם המדע, המצב בו הייתי נתונה בשלב זה הוא,
שהיה לי את המידע,
ויכולתי לעבוד בחשאי במשך חודשים רבים,
לנתח את המידע בזהירות, באיטיות,
להגיש את המחקר לפרסום, לבצע את התיקונים הנדרשים,
ואז לבסוף לאחר כשהמחקר התפרסם, אולי לחשוף את הנתונים שברשותי.
זו הדרך בה הסטטוס קוו עובד.
ובכן, לא במקרה זה, נכון?
היו לנו חברים בחזית
ובשבילנו זה היה ברור שמה שהיינו צריכים זה עזרה,
הרבה עזרה.
אז הדבר הראשון שעשינו זה,
ברגע שהרצפים יצאו מהמכונה,
פרסמנו אותם באינטרנט.
פשוט פרסמנו אותם לכל העולם בקריאה: "עזרו לנו".
והעזרה הגיעה.
עד מהרה,
התקשרו אלינו אנשים מכל מיני מקומות,
מופתעים לראות את חשיפת המידע.
כמה ממומחי הוירוסים הגדולים בעולם,
פתאום היו חלק מהקהילה שלנו.
עבדנו יחד בדרך וירטואלית,
חלקנו מידע, שוחחנו, התכתבנו,
ניסינו לעקוב אחרי הוירוס בכל רגע נתון,
כדי למצוא דרכים בהם נוכל לעצור אותו.
ויש כל כך הרבה דרכים ליצור קהילות כאלו.
כולם, בעיקר כשההתפרצות התחילה להתפשט גלובלית,
פנו אלינו בכדי ללמוד, להשתתף, לתרום.
כולם רצו לקחת חלק.
היכולת האנושית שם היתה פשוט מדהימה,
והאינטרנט חיבר את כולנו.
ודמיינו לעצמכם, שבמקום להיות מפוחדים אחד מהשני,
פשוט אמרנו, "בואו נעשה את זה.
בואו נעבוד יחד, ונירתם יחד לביצוע המשימה".
אבל הבעיה היא שהמידע שאנחנו מקבלים מחיפוש באינטרנט,
הוא מוגבל מדי עבור ביצוע משימה כמו זו העומדת בפנינו.
וכך הרבה הזדמנויות מוחמצות.
אז בשלב הראשוני של ההתפרצות בקנמה,
היו לנו 106 תיקים רפואיים של חולים,
ושוב, פרסמנו אותם לעולם.
ובמעבדה שלנו, יכולנו להראות שניתן לקחת את 106 התיקים הללו,
ולאמן מחשבים לחזות את האיבחון של מחלת האבולה
בדיוק של כמעט 100 אחוז.
ויצרנו אפליקציה על מנת לפרסם את תהליך האיבחון
ולעשות אותו זמין עבור עובדי בריאות בשטח.
אבל 106 זה פשוט לא מספיק לקבלת אפליקציה מהימנה,
לקבלת איבחון בר תוקף.
אז חיכינו ליותר מידע בכדי לפרסם את האפליקציה.
והמידע עדיין לא הגיע.
אנחנו עדיין מחכים, מרוטי עצבים
בחשאי, במקום לעבוד יחד.
וזה פשוט -- אנחנו לא יכולים לקבל את זה.
נכון? אתם, כולכם, לא יכולים לקבל את זה.
אלה החיים שלנו שעומדים על הפרק.
ולמעשה, בעצם,
הרבה חיים אבדו, הרבה עובדי בריאות,
כולל עמיתים אהובים שלי,
חמישה קולגות: מבלאו פוני, אלכס מויגובי,
דר. הומאר קאן, אליס קובומה ומוחמד פולא.
אלה הם רק חמישה מהרבה עובדי בריאות
בקנמה ובמקומות אחרים,
שמתו בעוד העולם חיכה ובעוד כולנו עבדנו,
בחשאי ובאופן עצמאי.
הבינו, אבולה, כמו איומים אחרים על האנושות,
מתודלק על ידי חוסר אמון והסחות דעת וחוסר שיתוף פעולה.
כשאנחנו בונים מחסומים בתוכנו ואנחנו נלחמים בינינו לבין עצמנו,
הוירוס משגשג.
אבל בניגוד לאיומים אחרים על האנושות,
כולנו עומדים כשווים בפני האבולה.
כולנו בקרב הזה יחד.
אבולה בביתו של אדם אחד יכול מהר מאוד להגיע לביתנו שלנו.
וכך מהמצב הזה בו כולנו נתונים, עם אותן רמות פגיעות,
אותם כוחות, אותם פחדים, אותן תקוות,
אני מקווה שנירתם לעבודה יחד בלב שלם.
סטודנטית לתואר שני שלי קראה ספר על סיירה לאון,
והיא גילתה שהמילה "קנמה״,
בית החולים בו עבדנו והעיר בה עבדנו בסיירה לאון,
משמעה בשפת המנדה: "צלול כמו נהר,
שקוף ופתוח בפני הקהל הרחב״.
היתה לכך משמעות עמוקה עבורנו.
מפני שמבלי לדעת זאת, תמיד הרגשנו
שכדי לכבד את האנשים בקנמה, מקום עבודתנו
היינו צריכים לעבוד בגלוי, לחלוק ולשתף פעולה.
וכך צריך לעשות.
כולנו צריכים לדרוש את זה מעצמנו ומאחרים --
להיות גלויים עם אחרים כשהתפרצות מתרחשת,
לצאת לקרב הזה ביחד.
מפני שזו אינה ההתפרצות הראשונה של האבולה.
וגם לא האחרונה,
ויש הרבה מיקרובים רדומים אחרים,
כמו וירוס הלאסה ואחרים.
ובפעם הבאה שזה יקרה,
זה עלול לקרות בעיר המונה מליונים, זה יכול להתחיל שם.
זה יכול להיות משהו שמועבר דרך האויר.
זה יכול אפילו להיות מועבר בכוונה תחילה.
ואני יודעת שזה מפחיד, אני מבינה את זה,
אבל אני גם יודעת, וזה מה שהנסיון הראה לנו,
שיש לנו את הטכנולוגיה ויש לנו את היכולת
לנצח בקרב זה.
לנצח בקרב מול הוירוסים.
אבל אנחנו יכולים לעשות זאת רק עם נפעל יחד
ובלב שלם.
אז עבור דר. קאן
ועבור כל אלה שהקריבו את חייהם בחזית
במאבק הזה איתנו תמיד,
בואו נהיה איתם במאבק הזה תמיד.
ובואו לא ניתן לעולם להיות מוגדר
על ידי ההרס שנגרם על ידי וירוס אחד,
אלא ניתן לו להיות מואר על ידי מיליארדי הלבבות והמוחות
שעובדים יחדיו.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)