Ahogyan legtöbbször próbálják a világot megváltoztatni, nem működik,
és nem is fog működni.
Szeretnék a változtatásnak egy radikális elméletéről beszélni
a tapasztalataim alapján, amit a világ körüli munkámmal szereztem
olyan emberekkel, akik igyekeznek megoldani a legfőbb problémáinkat.
Eszerint leginkább a fejekben kell megjavítani a világot.
Másképpen:
nem fogod tudni alapjaiban megváltoztatni a nagy rendszereket,
csak felhagyni tudsz velük és újrakezdeni, vagy hagyni elhalni azt, ami haldoklik.
Nagy rendszerek alatt oktatást, egészségügyet, kormányt, üzletet
és bármi egyéb olyat értek, amit túl nagy szervezeti háttér,
szabványosítás, szabályozás és megfelelési kényszer jellemez.
És azt mondom, nem tudod visszavonni, helyrehozni, utólag kijavítani,
vagy újraszervezni ezeket a rendszereket.
Azért nem, mert ezek nem gépek, hanem élő rendszerek.
Valahol út közben, talán Isaac Newton kora körül,
félreértettük azt, ahogyan az élet működik.
Meggyőztük magunkat arról,
hogy a világ ok-okozati jellegű, lineáris és előre meghatározható.
És ennek alapján elkezdtük a testünket, társadalmunkat és környezetünket is
úgy kezelni, mintha gépek volnának.
A gépek jól reagálnak a felülről lefelé jövő, előre meghatározott stratégiákra.
A tervezőkre és mérnökökre vannak utalva, hogy célokat kapjanak tőlük.
Egy gép sosem bírálná az 5 éves tervet, és nem veszíti el a főnökbe vetett bizalmát.
Szerencsére mi nem vagyunk ilyenek, és az élet sem ilyen.
A természetes, élő rendszerek összetettek, formálódóak és kiszámíthatatlanok.
Minden rendszer, amelyben mi, emberek részt veszünk, egy elő rendszer.
Nem csoda, ha nem sikerül előre kiszámítanunk és irányítanunk
a jóhiszemű erőfeszítésink eredményeit,
hogy javítsunk oktatási, egészségügyi, banki és hivatali rendszereinken.
Szeretnék ezért egy térképet ajánlani ahhoz, hogy mit tehetünk a változásért.
A térképek irányt mutatnak, elmondják, hogyan látjuk a világot,
és úgy vélem, a térképek, melyeket jelenleg használunk,
tragikusan félrevezetnek bennünket.
Itt van tehát egy új térkép, egy élő rendszer térképe,
hogy segítsen jobban megértenünk a világ komplexitását, amelyben élünk.
Kollégáimmal "a két huroknak" nevezzük ezt a térképet,
bár ennél találóbban vagy kevésbé találóan
hallottam már "Debóra hajlatainak" is nevezni ezt.
(Nevetés)
Minden élő rendszer kifejlődik, eléri tetőpontját, majd lehanyatlik.
Időnként, általában a tetőpont közelében, a zavar jelei mutatkoznak:
akadozás az ellátásban, tüskék a keresletben, áringadozás.
Kezdenek feltűnni az uralkodó rendszerrel szembeni alternatívák.
Ezeket az alternatívákat "kilépéseknek" nevezem.
Emberek fordítanak hátat az uralkodó rendszernek,
így elkezdhetnek kísérletezni valami új létrehozásával.
Ha ezek a "kilépések" egymástól elszigeteltek maradnak,
semmi nem fog történni.
Az uralkodó rendszer félresöpri, elnyeli, vagy maga mellé állítja az élenjárókat,
mert minden élő rendszer az önfenntartás felé hajlik.
Ha azonban kapcsolatba lépnek egymással, információt cserélve és tanulva egymástól,
akkor a külön erőfeszítéseik egyszerre egy erős rendszerré formálódnak,
amely képes lebontani a régi rendet és valami újat létrehozni.
Hadd mondjak egy példát.
Önök közül hányan termesztik maguknak az ennivalót egy közösségi kertben,
vagy vásárolnak helyi terméket közvetlenül a termelőktől
egy közösségi mezőgazdasági program keretében?
Nagy léptékűek vagyunk, nem igaz?
40 évvel ezelőtt még csak egy kevés ember beszélt organikus élelmiszerről.
Legtöbben az ipari mezőgazdaság, egy vegyszer- és technológia-intenzív
élelmiszer-termelő rendszer termékeit fogyasztottuk,
amely meghatározó volt ebben az országban életünk nagy részében.
De amint a rendszer kezdett a tetőpontjára érni, ahogy a termelés
egyre drágább és mérgezőbb ráfordításokat követelt a termelés szinten tartásához,
a "kilépések" elkezdtek kísérletezni a helyi és organikus élelmiszerrel.
Ma már több mint 6000 közösségi mezőgazdasági program van országszerte,
és az őstermelői piacok száma az egekbe szökött az utóbbi években.
Úgy sejtem, ebben a teremben
a legtöbbünk tudatosan választja a helyi és organikus mezőgazdaságot.
Láthatjuk, hogy ugyanez történik ma
a fosszilis üzemanyagról a megújuló energiára történő átállással,
a hagyományos építkezésről a zöld építkezésre történő váltással,
és az áttéréssel a wall streeti globális pénzügyekről a helyi, közösségi tőkére.
Ezeknek az átmeneteknek mindegyikében közös az,
hogy senki sem tervezte meg azokat.
Néha a vezetők szeretnek általuk elismerésre szert tenni,
és mi, polgárok szeretjük a kedvenc feltalálóinknak tulajdonítani azokat,
de igazság szerint ezek maguktól keletkező jelenségek.
A "keletkezés" jelenti ennek a világképnek a magját,
és ez a természet módszere a változtatáshoz.
A keletkezés folyamatát nehéz megfigyelni és leírni,
de tudjuk, hogy jelen van,
amikor helyi kezdeményezések törnek elő különböző helyeken egyidejűleg,
melyek összekapcsolódnak,
majd hirtelen és meglepő módon egy erőteljes rendszerré állnak össze.
Én a lokalitás híve vagyok.
Úgy vélem, hogy kis helyi kezdeményezések által
és az elképzeléseinkben és álmainkban osztozó emberekkel együtt
tudjuk megteremteni a változás feltételeit.
Ezért fordítottam a figyelmemet
Boston térségére és kezdtem el itt dolgozni.
Befektetőként meg akarom teremteni a feltételeket,
hogy igazságos és fenntartható helyi gazdaság alakuljon ki idehaza.
Ezt a Boston Impact kezdeményezésen keresztül teszem,
ami olyan helyi tulajdonú vállalkozásoknak ad tőkét,
amelyek a növekvő vagyoni különbségeket és az ökológiai kihívásokat kezelik.
Tudom, hogy vannak még mások, akik hozzám hasonló munkát végeznek
New Yorkban, Detroitban, Oaklandben és máshol.
Remélem, hogy külön helyi erőfeszítéseink egy közös változásban fognak összegződni.
Ehhez "a két hurokra" hagyatkozom, mint a változtatással kapcsolatos elméletemre.
Amennyiben elfogadod a változtatásnak ezt a térképét,
akkor felmerül a kérdés, hogy milyen szerephez jutsz ebben.
Amikor felismered, hogy az uralkodó rendszer,
vagyis a status quo többé nem képes megoldani
a problémákat, melyeket megoldani hivatott,
mi a teendő?
Szeretnék négy teendőt megosztani, amire bármelyikünk képes,
hogy támogassuk az átállást az egészségesebb rendszerekre.
Talán ezek közül több ismerős lesz.
A "kilépések" úttörőek.
Ezek jelentik a köznép akaratát, hogy szakítsunk az uralkodó rendszerrel,
megszabadulásra törekedve, hogy kísérletezzünk a jövővel.
Amennyiben egy "kilépő" vagy,
számkivetettnek, láthatatlannak és magányosnak
fogod érezni magad egy jó ideig.
Ez azért van, mert amit csinálsz, meglehetősen új és különös,
és az emberek nem látják, hogy még akkor is teszel valamit, amikor bámulod őket.
Ezzel a dinamikával nehéz lehet együtt élni,
különösen amikor tudod, hogy helyesen cselekszel,
és már megoldottál olyan problémákat, amelyekkel mások még mindig küszködnek.
Ezért nekünk, "kilépőknek" szükségünk van egymásra.
Amikor közösségként lépünk fel, ellenállóképességet és erőt biztosítunk,
hogy elősegítsük az újat a régi romjainak helyében.
Hadd hozzak egy példát a helyi gazdasági munkámból.
Napjaink gazdaságában
a tulajdonjogok és a befektetések kevesek kezében vannak.
De mindenkinek joga van
részesülnie a nyereségekből, amiért keményen dolgozunk.
A Cero egy, a dolgozók birtokában lévő újrahasznosítást végző szövetkezet,
ami városunk néhány legszegényebb környékén tevékenykedik.
Amellett, hogy minden egyes dolgozónak tulajdonjoga van,
a Cero kitalálta, hogyan adjon el részvényeket az alaptőkéjéből
a köz részére, 370 000 dollárt generálva a közösségi befektetőktől.
Ezek az emberek úttörők,
és példát mutatnak nekünk arról,
milyen az, ha kilépünk a Wall Streetből,
és beszállunk helyette egy élő helyi gazdaság újjáépítésébe.
Nyilván nem mindegyikünk képes a bizonytalanság, az elszigeteltség
és a kockázat vállalására, amiben a "kilépőknek" kell részesülnie.
Szóval egy másik lehetőség, hogy az összeomló rendszeren belül maradunk,
figyelmesen és könyörületesen gondozzuk azt, ami haldoklik,
jó ápolók módjára.
Gyakorlott ápolóként az a jutalmad,
hogy támogatást adhatsz azoknak, akik szenvednek,
és segíthetsz a haldokló rendszer figyelmét felhívni az átmenetre.
Én úgy hiszem,
hogy a nagy rendszereink közül sok már a halálsoron van.
Az iskoláink elrontják a gyerekeinket, élelmiszereink megbetegítenek minket,
pénzintézeteink kizsákmányolják a polgárokat,
de nem mindannyian tudjuk egyszerre elhagyni ezeket a rendszereket.
Vessünk egy pillantás
a haldokló régi rendszerek és a kialakulóban lévő újak közötti űrre.
Van ott egy rés.
Ez azért van, mert a kialakulóban lévő rendszerek még nem elég szilárdak,
hogy mindannyiunkat befogadjanak.
Még szükségünk van fosszilis üzemanyagra ahhoz, hogy napelemeket gyártsunk.
Élelmiszersegélyeket kell juttatnunk oda, ahol szárazság és betegség van.
Szükségünk van az ápolókra, hogy átvezessenek minket ezeken az átmeneteken.
A mi helyi gazdálkodásunkban a "Munkát börtön helyett" kampányunk
egy példája az odaadó ápolói munkának.
Ezek az aktivisták azért küzdenek, hogy kétmilliárd dollárt fordítsanak át
a börtönökről munkahelyek létrehozására.
Ők a megbukott büntetőjogi rendszerünk keretein belül dolgoznak azért,
hogy az igazságtalansággal szemben legkiszolgáltatottabbakat támogassák,
és segítenek az érintetteknek
visszaszerezni a munka méltóságát és a gazdasági stabilitást.
A harmadik lehetőség, amit tenni lehet az általunk kívánt világ kialakulásáért az,
hogy rávilágítunk a választásra.
Ha egy felvilágosító vagy, akkor szívesen meséled el
az úttörők erőfeszítéseit, akik valami újat alkotnak.
Készségesnek kell mutatkoznod önmagad ismétlésére,
és jól kell viselned az ellenvetéseket és a kritikát.
Kitartást igényel, hogy segítsünk másoknak meglátni az új szemléletmód értelmét,
és a példákat arra, hogy milyen lehet az új világunk.
Hányan vették észre önök közül
a JP Local First matricával jelölt üzleteket a Centre Street-en?
A "vásárolj helyit" jelölések a főutcák több üzletein országszerte
azoknak a felvilágosítóknak a munkája,
akik segítenek nekünk, fogyasztóknak, hogy a helyi üzleteket támogassuk.
Eszünkbe juttatják,
hogy minden helyben elköltött dollár fele a közösségünkben marad,
ellentétben azzal, amikor a multinacionális vállalatok kiviszik azt.
Minden nap mindannyian
több tucat választást hozunk, legtöbbször nem tudatosan,
arról, hogy melyik fajta gazdaságot támogatjuk.
A felvilágosítók segítenek nekünk bölcsebben választani.
És végül itt vannak azok, akik elég sikeresek lettek az uralkodó rendszerben.
Hatalmuk és befolyásuk van,
valamint hozzáféréseik a forrásokhoz és kapcsolataik,
amellyel előmozdíthatják vagy lerombolhatják az úttörő erőfeszítéseket.
Amennyiben egy védnök vagy,
Légy hajlandó a hatalmadat és pozíciódat felhasználni arra,
hogy tudatosan teremts olyan körülményeket, amelyben az emberek
a régi rendszer bénító mechanizmusaitól védve tudnak újítani.
Elhivatott és megfontolt forradalmárként
mélyen az intézményi kereteken belül segíthetsz az új megszületésében.
John Barros barátom egy ragyogó példája a védnöknek.
John a bostoni városi önkormányzat gazdasági fejlesztésének vezetője.
Ő alapjaiban egy úttörő.
Pont egy saroknyira innen, a Dudley téren,
John egy közösségi kezdeményezést indított a tulajdonjogok visszaszerzéséért
egy úttörő jellegű földalapítványon keresztül.
Most a befolyását használja, hogy támogassa az úttörő törekvéseket
gazdaságunk méltányosabbá és befogadóbbá tételéért.
Túl sokáig győzködtük magunkat,
hogy majd akkor lesz változás, ha valaki más kitalálja, hogyan legyen javulás.
De egy élő rendszerben nincsenek csodaszerek.
Az igazság az, hogy mindnyájunkra szükségünk van,
az úttörőkre, az ápolókra, a felvilágosítókra és a védnökökre,
hogy létrejöjjenek a változás feltételei.
Vessünk tehát egy pillantást körbe a teremben.
Ha egy egészségesebb és ellenállóbb környéket akarunk látni,
akkor ez rajtunk múlik.
Az áhított változás akkor fog bekövetkezni,
ha mindannyiunk kis helyi lépéseket tesz
azokkal az emberekkel közösen, akik osztoznak az elképzeléseinkben.
Csatlakozzanak hozzám, és legyenek lokalisták.
Köszönöm!
(taps)