Ne aflăm într-un moment remarcabil al istoriei.
În următoarele două decenii ne așteaptă două transformări fundamentale
care vor hotărî dacă următorii 100 de ani vor fi cel mai bun secol sau cel mai rău.
Pentru ilustrare să vă dau un exemplu.
Am fost prima dată la Beijing acum 25 de ani
pentru a preda la Universitatea Populară Chineză.
China începea să ia în serios economia de piață,
și învățământul universitar,
așa că au decis să cheme „experții străini”.
Ca mulți alții, mă deplasam prin Beijing cu bicicleta.
Te mai fereai de câte o mașină, dar altfel puteai umbla sigur și ușor prin oraș.
Azi mersul cu bicicleta prin Beijing arată cu totul altfel.
Drumurile sunt blocate de mașini și camioane.
Poluarea aerului a devenit periculoasă prin arderea cărbunelui și a motorinei.
Când am fost ultima dată, în primăvară, se recomanda ca persoanele de vârsta mea,
peste 65 de ani,
să stea înăuntru și să nu se deplaseze prea mult.
Cum s-a ajuns la asta?
S-a ajuns prin felul în care a crescut Beijingul ca oraș.
În ultimii 25 de ani a crescut dublu sau mai mult, de la 10 la 20 de milioane.
A devenit o zonă urbană întinsă dependentă de combustibili murdari,
energie murdară, în special de cărbune.
China arde jumătate din tot cărbunele mondial în fiecare an.
Acesta e principalul motiv pentru care
e cel mai mare producător global de gaze de seră.
Totuși trebuie să recunoaștem
că în aceeași perioadă China a crescut remarcabil.
A devenit a doua economie a lumii.
Sute de milioane de oameni au fost scoși din sărăcie.
E foarte important.
Dar în același timp cetățenii Chinei se întreabă:
ce valoare are această creștere dacă în orașele noastre nu se poate trăi?
Au analizat și diagnosticat că nu e o cale viabilă de creștere și dezvoltare.
China își propune să reducă uzul cărbunilor.
Intenționează să-și construiască orașele în moduri diferite.
Dezvoltarea Chinei face parte
dintr-o schimbare dramatică, fundamentală, în structura economiei globale.
Acum doar 25 de ani țările în curs de dezvoltare,
țările mai sărace din lume,
deși reprezentau marea majoritate a populației,
obțineau doar cam o treime din producția mondială.
Acum produc peste jumătate.
În 25 de ani probabil vor produce două treimi,
acele țări pe care acum 25 de ani le consideram în curs de dezvoltare.
Schimbarea e remarcabilă.
Înseamnă că majoritatea țărilor lumii, bogate sau sărace,
se vor confrunta cu cele două transformări fundamentale
pe care doresc să le discut și să le ilustrez.
Prima din aceste transformări
e schimbarea structurii de bază a economiilor și societăților
pe care am început deja s-o ilustrez prin descrierea Beijingului.
50% locuiesc acum în zone urbane.
Vor ajunge 70% în 2050.
În următoarele două decenii cererea de energie va crește cu 40%.
Creșterea economiei și a populației
pune tot mai multe presiune asupra pământului, apei și pădurilor.
E o schimbare structurală profundă.
Dacă o gestionăm într-o manieră neglijentă sau mioapă,
vom produce deșeuri, poluare, aglomerare,
distrugerea pământului și a pădurilor.
Să ne gândim la cele trei zone pe care le-am ilustrat cu cifre:
orașe, energie, pământ.
Dacă le gestionăm rău,
speranța oamenilor pentru viață și mijloace de trai
va fi săracă și afectată.
Mai mult de atât, emisia gazelor de seră va crește,
cu riscuri imense pentru climă.
Concentrațiile gazelor cu efect de seră din atmosferă sunt deja
mai mari decât au fost timp de milioane de ani.
Dacă vom continua să creștem aceste concentrații,
riscăm ca peste circa un secol să avem temperaturi
pe care nu le-am avut pe planetă în ultimele zeci de milioane de ani.
Existăm ca homo sapiens
— e o definiție cam generoasă „sapiens” —
de vreun sfert de milion de ani, un sfert.
Riscăm să apară temperaturi nemaivăzute de zeci de milioane de ani peste un secol.
Asta ar schimba radical relația dintre oameni și planetă.
Ar duce la schimbarea deșerturilor,
schimbarea râurilor, schimbarea traiectoriei uraganelor,
a nivelului apelor.
Sute de milioane de oameni
sau chiar miliarde de oameni vor trebui să se mute,
iar istoria ne învață că asta înseamnă conflicte grave și extinse.
Și nu putem opri fenomenul.
Nu poți face un tratat de pace cu planeta, nu poți negocia cu legile fizicii.
Ești în joc și trebuie să joci.
Astea sunt mizele și de aceea trebuie să facem această a doua transformare,
transformarea climatică, tranziția spre o economie decarbonizată.
Prima din aceste transformări va avea loc oricum.
Avem de ales dacă facem bine sau rău transformările economice sau structurale.
Dar a doua transformare, cea climatică,
noi trebuie să decidem s-o facem.
Aceste două transformări ne așteaptă în următoarele două decenii.
Următoarele două decenii sunt decisive pentru ce avem de făcut.
Cu cât m-am gândit mai mult la cele două transformări îmbinate
cu atât am înțeles mai bine că avem o ocazie enormă.
E o ocazie pe care o putem folosi sau una pe care o putem pierde.
O să vă explic cu cele trei zone cheie pe care le-am identificat:
orașe, energie și pământ
O să încep cu orașele.
Am descris deja problemele Beijingului:
poluare, aglomerație, deșeuri și tot așa.
Desigur, găsim aceleași probleme în multe dintre orașele lumii.
Orașele, ca și viața, dar mai ales orașele trebuie plănuite dinainte.
Orașele care se vor construi — multe, și dintre ele multe mari —
trebuie să le proiectăm să fie compacte
pentru a economisi timpul de deplasare și energia.
La orașele care există deja, bine statornicite,
trebuie să ne gândim să le reînnoim și să investim în ele,
pentru a ne putea conecta mai bine între noi
și pentru a ajuta și încuraja lumea să locuiască mai aproape de centru.
Avem exemple din toată lumea de cum putem face asta.
Sistemul de autobuze rapide din Bogotá, în Columbia,
e un caz important care arată cum se poate călători
sigur și rapid, fără a polua, într-un oraș:
autobuze foarte frecvente, rute bine protejate;
practic aceleași servicii ca la un sistem de metrou,
dar e mult mai ieftin și poate fi făcut mult mai rapid;
o idee genială care se dezvoltă în multe orașe ale lumii.
Unele schimbări ale orașelor durează, altele pot avea loc mult mai rapid.
Să luăm orașul meu, Londra.
În 1952 smogul londonez a ucis 4000 de oameni
și a afectat grav viața foarte multora.
Așa era mereu.
Cei care locuiți lângă Londra vă amintiți că i se spunea „Fumul”.
Așa era Londra.
Regularizând cărbunele, în câțiva ani problema smogului s-a diminuat rapid.
Îmi amintesc bine smogul.
Când vizibilitatea se reducea sub câțiva metri,
opreau autobuzele și trebuia să merg — asta era prin anii 1950 —
trebuia să merg pe jos 5 km de la școală acasă.
Iar respiratul era o activitate riscantă.
Dar s-a schimbat. S-a schimbat printr-o decizie.
Deciziile bune pot aduce rezultate bune, rezultate surprinzătoare, repede.
Au fost și altele: în Londra am introdus taxa de aglomerație,
destul de rapid și eficient.
S-au făcut îmbunătățiri majore în sistemul autobuzelor, care e mai curat.
Vedeți că transformările acestea, cea structurală și cea climatică,
sunt foarte strâns legate.
Dar trebuie să investim în orașe, să investim cu cap,
iar atunci vom avea orașe mai curate, mai liniștite, mai sigure,
orașe mai atractive, mai productive
și comunități mai strânse în aceste orașe,
transport public, reciclare, reutilizare și alte lucruri care unesc comunitățile.
Putem face asta, dar trebuie să gândim, să investim, să planificăm.
Acum despre energie.
În ultimii 25 de ani energia a crescut cu circa 50%.
Din ea 80% provin din combustibili fosili.
În următorii 20 de ani probabil că va crește cu încă vreo 40%.
Trebuie să investim puternic în energie,
trebuie s-o utilizăm mult mai eficient și s-o facem curată.
Știm cum să facem asta. Luați ca exemplu California.
Ar fi în primele 10 țări din lume dacă ar fi independentă.
Nu vreau să încep vreo...
(Râsete)
California e mare.
(Râsete)
În următorii cinci sau șase ani
vor trece probabil de la circa 20% surse regenerabile
— eoliană, solară și altele —
la peste 33%.
Iar asta va aduce California în 2020, în privința gazelor de seră,
înapoi la cum erau în 1990,
timp în care economia Californiei se va fi dublat.
E o realizare excelentă. Arată ce se poate face.
Și nu doar în California: noul guvern al Indiei
plănuiește să folosească tehnologia solară
pentru a ilumina casele a 400 de milioane de oameni
care nu au electricitate în India.
Și-au fixat un termen de cinci ani.
Cred că au o șansă bună de a reuși.
Vom vedea, dar observăm că acum oamenii acționează mult mai rapid.
400 de milioane, mai mult decât populația Statelor Unite.
Iată ce ambiții își stabilesc oamenii
ca viteză a schimbării.
Iarăși, vedeți că deciziile bune pot aduce rezultate rapide,
iar cele două transformări, economia și structura,
clima și decarbonizarea,
sunt strâns împletite.
Fă-o bine pe prima, structura,
iar a doua, a climei, devine mult mai ușoară.
Acum pământul.
Pământul și mai ales pădurile.
Pădurile găzduiesc specii prețioase de plante și animale,
mențin apa în sol
și iau dioxidul de carbon din atmosferă.
Sunt esențiale în gestionarea schimbărilor climatice.
Dar ne pierdem pădurile.
În ultimul deceniu am pierdut păduri cu o suprafață cât Portugalia
și mult mai multe au fost deteriorate.
Dar vedem deja că putem face multe în privința asta.
Putem recunoaște problema, dar înțelegem și cum s-o abordăm.
În Brazilia viteza despăduririlor a fost redusă cu 70% în ultimii 10 ani.
Cum? Incluzând comunitățile locale,
investind în agricultură și economie,
monitorizând mai atent,
aplicând legea mai strict.
Nu vorbim doar de oprirea tăierilor, care desigur e de o importanță capitală.
Vorbim și de recuperarea pământului deteriorat,
regenerarea, reabilitarea lui.
Am fost pentru prima dată în Etiopia în 1967.
Era îngrozitor de săracă, în următorii ani a suferit de foamete devastatoare
și conflicte sociale profund distructive.
În ultimii câțiva ani, de fapt ceva mai mulți,
Etiopia s-a dezvoltat mult mai rapid.
Dorește să fie o țară cu venituri medii peste 15 ani
și să fie neutră climatic.
Cred că ambiția e mare,
dar e plauzibilă.
Se vede cât de hotărâți sunt. Se vede ce pot face.
Etiopia investește în energie verde, lucrează la reabilitarea pământului.
În Humbo, în sud-vestul Etiopiei,
un proiect minunat de a planta copaci pe pământul deteriorat,
de a lucra cu comunitățile locale la gestionarea durabilă a pădurilor,
a dus la o creștere mare în standardele de viață.
Vedem aşadar, de la Beijing la Londra,
din California în India
și din Brazilia în Etiopia,
înțelegem bine cum să gestionăm cele două transformări,
structurală și climatică.
Înțelegem cum să le gestionăm bine.
Iar tehnologia se schimbă foarte rapid.
Nu mai e nevoie să fac o listă pentru un public ca acesta,
dar vedeți mașini electrice, vedeți baterii pe bază de materiale noi.
Vedeți că acum putem gestiona de la distanță
aparatele casnice prin telefonul mobil când suntem plecați.
Avem izolații mai bune.
Și mai urmează multe.
Dar, și e un „dar” mare,
lumea ca un tot se mișcă mult prea încet.
Nu reducem emisiile cum ar trebui.
Nu gestionăm aceste transformări structurale cum am putea.
Încă nu înțelegem destul de profund marile riscuri ale schimbărilor climatice.
Încă nu înțelegem destul de profund
cât de atrăgătoare sunt lucrurile pe care le putem face.
Avem nevoie de mai multă presiune politică.
Avem nevoie de lideri mai activi.
Putem avea o dezvoltare mai bună,
o climă mai bună, o lume mai bună.
Putem face, gestionând bine cele două transformări,
ca următorii 100 de ani să fie cel mai bun dintre secole.
Dacă dăm greș, noi, dumneavoastră și eu, dacă dăm greș cu asta,
dacă nu gestionăm transformările cum trebuie,
următorii 100 de ani vor fi cel mai rău dintre secole.
Aceasta e concluzia majoră a raportului asupra economiei și climei
prezidat de fostul președinte al Mexicului, Felipe Calderón,
împreună cu mine,
și am predat acest raport ieri,
aici în New York, la sediul Națiunilor Unite,
Secretarului General al ONU, Ban Ki-moon.
Știm că putem reuși.
Acum două săptămâni am devenit bunic pentru a patra oară.
Fiica noastră...
(Scâncete de copil) (Râsete) (Aplauze)
Fiica noastră a născut-o pe Rosa aici în New York, acum două săptămâni.
Iată-le: Helen și Rosa.
(Aplauze)
Are două săptămâni.
Avem de gând să ne uităm în ochii nepoților noștri
și să le spunem că am înțeles problemele,
că am descoperit pericolele și șansele,
și totuși n-am acționat?
Sigur că nu.
Hai să facem din următorii 100 de ani cel mai bun dintre secole.
(Aplauze)