Hvala.
Imam samo 18 minuta
da opišem nešto što traje satima i danima,
i zato bolje da počnem.
Počeću sa snimkom sa Al Džazire.
Ričard Gizbert: Norveška je zemlja
koja se relativno malo pominje u medijima.
Čak i izbori prošle nedelje su protekli bez mnogo uzbuđenja.
To su norveški mediji ukratko:
bez mnogo uzbuđenja.
Pre nekoliko godina
norveški nacionalni TV kanal NRK
odlučio je da prenosi uživo sedmočasovnu vožnju vozom -
sedam sati jednostavnog filma,
voza koji ide po šinama.
Norvežanima se, preko milion njih, sudeći po rejtinzima, ovo jako svidelo.
Nova vrsta rijaliti programa je rođena,
i protiv je svih pravila televizijskog programa.
Nema priče, nema scenarija,
nema dramatizacije, nema kulminacije
i nazvana je "Spora televizija".
U protekla dva meseca
Norvežani su gledali putovanje putničkog broda duž obale
gde često ima magle.
Nadležni u norveškoj nacionalnoj televiziji
sada razmišljaju da prenose veče štrikanja.
Na prvi pogled zvuči dosadno,
zato što i jeste,
ali ima nešto u ovom televizijskom eksperimentu
što je zarazilo Norvežane.
Tako da smo poslali Marselu Pizaro iz Listening post-a u Oslo
da otkrije šta je to, ali pre toga - upozorenje:
neki prizori iz izveštaja koji sledi mogu biti razočaravajući za gledaoce.
(Smeh)
Tomas Helum: I onda sledi osmominutna priča na Al Džaziri
o nekim čudnim TV programima u maloj Norveškoj.
Al Džazira, CNN. Kako smo dospeli tamo?
Treba da se vratimo u 2009.
kada je jedan od mojih kolega došao na sjajnu ideju.
Gde vam padaju na pamet ideje?
U sali za ručavanje.
Rekao je: zašto ne bismo napravili radio program
koji obeležava Dan nemačke invazije na Norvešku 1940.
Ispričaćemo priču tačno u to vreme u toku noći.
Uuu. Sjajna ideja, osim što
je to bilo samo par nedelja pre Dana invazije.
Sedeli smo u menzi i raspravljali
koje još priče možete da pričate u isto vreme dok se razvijaju?
Koje to još stvari traju zaista dugo?
Jednom od nas je pao na pamet voz.
Te godine je bila stogodišnjica bergenske železnice.
Ona ide od zapadne do istočne Norveške
i vožnja traje isto kao i pre 40 godina -
preko sedam sati. (Smeh)
Uhvatili smo naše urednike u Oslu i rekli:
hoćemo da napravimo dokumentarac o bergenskoj železnici
u punom trajanju,
a odgovor je bio:
"Dobro, ali koliko će trajati program?"
"Oh", rekli smo, "u punoj dužini."
"Da, ali mislili smo na program."
I tako dalje.
Na našu sreću, dočekali su nas sa smehom
i jednog lepog dana u septembru,
počeli smo sa programom koji je trebalo da traje 7 sati i 4 minuta.
U stvari je ispalo 7 sati i 14 minuta
zbog signalne greške na poslednjoj stanici.
Imali smo četiri kamere,
od kojih su tri snimale prelepu prirodu.
Neke su davale gostima informacije.
(Video) Objava u vozu: Stižemo na stanicu Haugastol.
T.H.: I to je otprilike to,
ali naravno, takođe
160 tunela nam pruža mogućnost da prikažemo nešto iz arhive.
Narator [na norveškom]: Onda malo flerta dok se svari hrana.
Poslednja nizbrdica pre dolaska na našu destinaciju.
Prolazimo stanicu Mjofjel.
Onda novi tunel.
(Smeh)
T.H.: I pomislili smo: to, imamo sjajan program.
Biće zgodan za 2.000 ljubitelja vozova u Norveškoj.
Premijerno smo ga prikazali u novembru 2009.
Ali ne. Bio je neuporedivo atraktivniji.
Ovo je pet najvećih TV kanala u Norveškoj petkom,
a ako pogledate NRK2 ovde,
vidite šta se desilo kad su pustili emisiju sa bergenskom železnicom:
1,2 milona Norvežana je gledalo deo ovog programa.
(Aplauz)
I druga zanimljiva stvar:
kad je voditeljka na našem glavnom kanalu
posle vesti, rekla:
"A na našem drugom programu
voz se približava stanici Mirdal"
hiljade ljudi je samo uskočilo u voz
na našem drugom kanalu. (Smeh)
Ovo je takođe bio ogroman uspeh što se tiče društvenih medija.
Za mene je to bilo prvo veliko iskustvo sa društvenim mrežama.
Bilo je lepo videti hiljade korisnika fejsbuka i tvitera
kako raspravljaju o istom prizoru,
razgovaraju kao da su zajedno u istom vozu.
Naročito mi se sviđa ovaj. Ovo je 76-togodišnjak.
On je gledao ceo program
i na poslednjoj stanici ustao je da uzme svoj prtljag
i udario glavom u šipku od zavese
i shvatio da se nalazi u svojoj dnevnoj sobi.
(Aplauz)
To se zove snažan i živ TV program.
436 minuta petkom uveče,
i tokom te prve večeri
stigla je prva poruka na tviteru: Zašto biti kukavica?
Zašto stati na 436, kada može da se produži
do 8.040 minuta,
i organizuje legendarno norveško putovanje
brodom Hurtigruten uz obalu od Bergena do Kirkenesa,
skoro 3.000 km, duž najvećeg dela naše obale.
Ono ima 120-godišnju, veoma zanimljivu istoriju
i bukvalno učestvuje u životu i smrti duž obale.
I samo nedelju dana posle Bergenske železnice
pozvali smo kompaniju Hurtigruten i počeli da planiramo sledeću emisiju.
Želeli smo da uradimo nešto drugačije.
Bergenska železnica je bio snimljeni program.
Kad smo seli u našu redakciju
gledali smo ovu sliku - to je stanica Ol -
videli smo ovog novinara.
Pozvali smo ga, razgovarali s njim,
i kad smo odlazili sa stanice
on nas je uslikao i mahnuo kameri,
i pomislili smo:
šta ako bi više ljudi znalo da se nalazimo u tom vozu?
Da li bi se više ljudi pojavilo?
Kako bi to izgledalo?
I odlučili smo da naš sledeći projekat treba da bude uživo.
Želeli smo ovu sliku nas na fjordu i na ekranu u isto vreme.
To nije bio prvi put da je NRK bio na brodu.
Ovo je 1964,
kad su šefovi tehnike nosili odela i kravate,
NRK je utovarila svu svoju opremu na brod,
i 200 metara od obale slali signal nazad,
i u prostoriji tehnike razgovarali su sa tehničarem,
a na palubi su se sjajno zabavljali.
Tako da to nije bio prvi put na brodu.
Ali posle pet i po dana zaredom, uživo, trebala nam je pomoć.
Pitali smo gledaoce: šta želite da vidite?
Šta želite da snimimo? Kako želite da to izgleda?
Da li želite da napravimo sajt? Šta da bude na njemu?
Dobili smo neke odgovore
i to nam je mnogo pomoglo da napravimo program.
I u junu 2011,
23 nas se ukrcalo na putnički brod Hurtigruten
i krenuli smo.
(Muzika)
Imam neka vrlo snažna sećanja na ljude iz te nedelje.
Ovaj tip, na primer,
je šef istraživanja na Univerzitetu u Tromsu.
(Smeh)
I pokazaću vam parče tkanine,
ove.
To je još jedno snažno sećanje.
Ona pripada momku zvanom Erik Hansen.
A ljudi kao ovo dvoje, pažljivo su pratili naš program
zajedno sa hiljadama drugih duž puta
i učinili da program postane onakav kakav jeste.
Oni su napravili sve priče.
Ovo je Karl. On ide u deveti razred.
On kaže: "Malo ću da zakasnim u školu sutra."
Trebalo je da bude u školi u 8h.
Došao je u 9h i nije dobio opomenu od nastavnika
jer je ovaj gledao program.
(Smeh)
Kako smo ovo uradili?
Uzeli smo prostoriju za konferencije na Hurtigrutenu
i pretvorili je u televizijsku kontrolnu sobu.
Napravili smo da sve funkcioniše, naravno,
i onda smo poneli 11 kamera.
Ovo je jedna od njih.
Ovo sam ja nacrtao u februaru,
i kada date ovaj crtež profesionalcima
u norveškoj TV kompaniji NRK,
dobijete neke super stvari.
I sa nekim vrlo kreativnim rešenjima.
(Video) Narator (na norveškom): Pomerate je gore-dole.
Ovo je najvažnija bušilica u Norveškoj trenutno.
Ona reguliše visinu kamere na pramcu u živom prenosu NRK-a,
jedne od 11 koje prave sjajne snimke sa broda Nord-Norge.
Osam žica drži kameru stabilnom.
Kamerman: Radim na različitim rešenjima za kamere.
One su samo alat koji se koristi u drugom kontekstu.
T.H.: Druga kamera je ova. Ona se obično koristi za sport.
Omogućila nam je da snimamo krupne planove ljudi
udaljenih 100 kilometara,
kao što je ovaj. (Smeh)
Ljudi su nas zvali i pitali kako mu je.
Dobro je. Sve se dobro završilo.
Mogli smo da snimimo i ljude koji nam mašu,
ljude na koje smo nailazili usput, hiljade njih,
i svi su imali telefon u ruci.
Kad ih snimite, i kad dobiju poruku:
"Sad smo na televiziji, tata," oni počnu da mašu.
To je bila emisija za mahanje pet i po dana
i ljudi su bili izuzetno srećni
što mogu da pošalju toplu poruku svojim voljenima.
To je bio i veliki uspeh na društvenim mrežama.
Poslednjeg dana, sreli smo norvešku kraljicu
i tviter to nije mogao da izdrži.
Takođe na internetu
tokom ove nedelje, prikazali smo preko 100 godina video materijala
u 148 zemalja,
i sajtovi su još tu, i biće zauvek u stvari,
jer je Hurtigtuten izabran
za norvešku Uneskovu listu dokumenata
i takođe je u Ginisovoj knjizi rekorda
kao najduži dokumentarac ikada snimljen.
(Aplauz)
Hvala vam.
To je dugačak program,
pa su neki gledali deo, kao, na primer, premijer.
A neki su gledali malo više.
On kaže: "Nisam koristio krevet pet dana."
Ima 82 godine i jedva da je spavao.
Gledao je jer nešto može da se desi,
mada verovatno neće. (Smeh)
Ovo je broj gledalaca duž puta.
Možete videti čuveni Trolfjord
i dan posle - rekord NRK2.
Ako pogledate četiri najveća kanala u Norveškoj tokom juna 2011,
oni će izgledati ovako,
i kao TV producentu, zadovoljstvo mi je da stavim Hurtigruten na vrh.
To izgleda ovako:
3,2 miliona Norvežana je gledalo deo ovog programa,
a ima nas samo 5 miliona.
Čak i putnici na brodu Hurtigruten -
(Smeh)
su izabrali da gledaju televiziju umesto da se okrenu za 90 stepeni
i gledaju kroz prozor.
Ljudi su nam dopustili da budemo deo njihove dnevne sobe
sa ovim neobičnim programom
sa muzikom, prirodom, ljudima.
Spora televizija je postala krilatica
i tražimo druge stvari sa kojima možemo da napravimo Sporu TV.
Možemo da uzmemo nešto što traje dugo i napravimo temu,
kao sa železnicom i Hurtigrutenom,
ili možemo da izaberemo temu i napravimo da traje dugo.
To je poslednji projekat, Pip šou.
Četrnaest sati gledanja ptica na TV ekranu,
to jest 87 dana na internetu.
Snimili smo 18 sati pecanja lososa uživo.
Trebalo nam je tri sata dok nismo uhvatili prvu ribu,
tako da je to prilično sporo.
Snimili smo 12 sati vožnje brodom po prelepom kanalu Telemark
i imali još jednu vožnju vozom severne železnice
i zbog toga što nismo mogli da je prenosimo uživo,
pustiili smo je u 4 sezone
da bismo pružili posmatraču još jedno iskustvo.
Naš sledeći projekat je privukao pažnju i van Norveške.
Ovo je iz Kolbertovog izveštaja na kanalu Komedi central.
(Video) Stiven Kolbert: Bacio sam oko na strašno popularan program iz Norveške
pod nazivom "Nacionalno veče drva za ogrev",
gde ljudi u jaknama sa kapuljačama ćaskaju i cepaju drva u šumi,
i posle toga, osam sati snimka vatre koja gori u kaminu. (Smeh)
To je uništilo ostale najgledanije programe u Norveškoj
kao što su: "Misliš da možeš da gledaš boju kako se suši?"
i "Neverovatna trka glečera".
I pazite ovo - skoro 20 posto norveške populacije je gledalo.
20 posto.
T.H.: I kad vatra u kaminu i cepanje drva mogu da budu tako interesantni,
zašto ne bi i štrikanje?
Pa smo na našem sledećem projektu
upotrebili 8 sati uživo prenosa procesa od ovce do džempera,
i Džimiju Kimelu iz ABC šoua
se to svidelo.
(Muzika)
(Video) Džimi Kimel: Čak i ljudi u programu su zaspali
i posle svega toga, štrikeri nisu uspeli
da obore svetski rekord.
Nisu uspeli,
ali setite se stare norveške izreke koja kaže:
"Nije bitno da li ste pobedili ili izgubili.
U stvari, ništa nije bitno i smrt nas sve čeka."
(Smeh)
T.H.: Tačno. Zašto je onda ovo posebno?
Potpuno je različito od drugih TV programa.
Mi vodimo gledaoca na putovanje sada, u realnom vremenu,
i on ima osećaj da je stvarno tamo,
da je stvarno na vozu, u brodu
i štrika sa ostalima,
i razlog zbog kog mislim da se to dešava
je zato što ne montiramo sled događaja.
Važno je ne montirati sled događaja,
i takođe je važno da sadržaj Spore televizije bude
nešto što nam je svima blisko, što je blisko gledaocu
i da to ima korene u našoj kulturi.
Ovo je snimak od prošlog leta
kad smo ponovo putovali duž obale sedam nedelja.
Naravno, to je zahtevalo mnogo planiranja i logistike.
Ovo je plan rada za 150 ljudi prošlog leta,
ali važnije je ono što ne planirate.
Ne planirate ono što će se desiti.
Samo treba da ponesete svoje kamere.
To je kao sportski događaj.
Postavite ih i vidite šta će da se desi.
Ovo je u stvari ceo plan rada
za Hurtigruten, 134 sata, napisan na samo jednoj strani.
Nismo znali ništa više kad smo napustili Bergen.
Treba da pustite gledaoce da sami naprave priče,
i daću vam primer toga.
Ovo je od prošlog leta
i, kao TV producentu,
slika je lepa, ali sada može da se pređe na sledeću.
Ali ovo je Spora televizija
i treba da zadržite ovu sliku dok ne osetite mučninu u stomaku
i onda da je zadržite još malo
i pošto ste je zadržali toliko dugo,
sigurno su neki od vas primetili kravu.
Neki od vas su videli zastavu.
Neko se zapitao: da li je poljoprivrednik kod kuće?
Da li je izašao? Da li gledate kravu?
Gde je krava pošla?
Hoću da kažem - što duže držite ovakvu sliku,
a mi smo je zadržali 10 minuta,
počinjete da smišljate priče u svojoj glavi.
To je Spora televizija.
Mislimo da je Spora TV jedan dobar način da se ispriča TV priča
i mislimo da možemo da nastavimo da radimo to,
ne suviše često, jednom ili dvaput godišnje, da zadržimo osećaj događaja,
i mislimo da je ideja za Spori program dobra
onda kad ljudi kažu:
"O ne, ne možete to da stavite na televiziju."
Kad se ljudi smeju, to je možda dobra ideja za Sporu televiziju.
Uostalom, život je najbolji kad je pomalo neobičan.
Hvala vam.
(Aplauz)