מה אם הייתי אומר לכם שמחלות שלכם,
כמו הצטננות, שפעת, דלקת גרון,
הגיעו מעננים נודדים של אדים רעילים?
כנראה הייתם חושבים שזה אבסורדי, ואל תדאגו, זה לגמרי שגוי.
ועדיין זה למעשה מה שאנשים חשבו שגורם למחלות במשך מספר מאות.
הם קראו לזה תאוריית המיאזמה,
וכולם מהציבור ולממסד הרפואי קיבלו את זה.
אבל עד 1840, באמצע התפרצות הכולרה הקטלנית של לונדון,
קבוצה קטנה של מדענים הפכה לסקפטית.
מיקרוסקופים מוקדמים גילו את קיומם של מיקרו אורגניזמים,
והציעו שלמעשה חיידקים גורמים למחלות,
ולכן השם תאוריית החיידקים.
למרות שרוב האנשים החזיקו בהנחות שלהם
והתנגדו בנחרצות לתאוריה הזו,
תומכיה היו נחושים להוכיח שהם טועים
על ידי איסוף מידע מתאים.
הוביל את ההתקפה רופא בשם דר' ג'ון סנואו.
דר' סנואו הבחין שחולים שנדבקו בכולרה
חוו שילשולים והקאות חמורים,
הסימפטומים של המעיים בניגוד לריאות,
וחשב שאולי המחלה הועברה דרך אוכל או משקה,
לא האויר.
אחרי שחקרו התפרצויות קודמות,
הוא השתכנע
שכולרה הופצה דרך מקורות מים מזוהמים.
אז, בסוף קייץ 1854
כשהכולרה פתאום פרצה באזור הסוהו,
שכונה קרובה לשלו בלונדון,
דר' סנואו היה חם על עקבותיה.
הוא ביקש את תעוד המתים,
ובשבוע הראשון, היו כבר 83 מיתות.
הוא מיפה איפה כל אחד מהמתים חי
וגילה ש 73 מתוכם גרו קרוב למשאבת מים ברחוב ברוד.
דר' סנואו המליץ בחום לסגור את המשאבה,
ובגלל שהוא ידע שתאוריית החיידקים שלו לא פופולרית,
הוא הציע שהכולרה הופצה דרך רעל במים
במקום מיקרו אורגניזמים,
כשהציג את הטעון לפקידי הממשל.
הם לא שוכנעו,
אבל הסכימו לסגור את המשאבה ליתר בטחון.
כמעט מייד, ירד מספר המקרים החדשים.
מעודד מהצלחתו,
דר' סנואו היה נחוש לחבר את מי המשאבה המזוהמים
למחלה.
הוא גילה סיפור על אלמנה שמתה מכולרה
וגרה הרחק מסוהו,
אבל היתה לה משרתת שהביאה לה מים ממשאבת רחוב ברוד כל יום
מפני שהיא אהבה את הטעם.
הוא גם גילה מחסן
שממוקם מסביב לפינה ממשאבת רחוב ברוד
שאיכלס מאות אנשים, אבל רק מספר קטן מהם נדבקו,
ודר' סנואו ייחס זאת לכך
שלמחסן היתה באר פרטית משלו.
לבסוף, דר' סנואו שמע על תינוק
שהיה בין הקורבנות הראשונים של ההתפרצות.
הוא גילה שהחיתולים המלוכלכים של הילד
הושלכו לביוב
ממש ליד משאבת המים הציבורית של רחוב ברוד.
שוב, דר' סנואו הציג את המקרה שלו,
אבל אפילו אז, אנשי העיריה התכחשו לתאוריה שלו,
ולא רצו להודות שהיתה פסולת אנושית באספקת המים של לונדון,
או שהם טעו בנוגע לתאוריית המיאזמה,
שהיתה אחרי הכל, בת מאות שנים.
רק בשנת 1884 מאמציו של דר' סנואו
אושררו על ידי דר' רוברט קוך,
שבודד את הבקטריה גורמת הכולרה.
קוך פיתח טכניקה לגידול תרביות טהורות,
ודרך סידרה של ניסויים,
הוכיח שהבקטריה הספציפית
גרמה ישירות למחלה.
תרומות חשובות לתאוריית החיידקים
הגיעו גם מהמדען הפורה לואי פסטר,
שחקר האורגניזמים שלו הוביל לפיתוח החיסונים הראשונים.
מדענים אלה ערערו הנחות קיימות בעזרת מחקר,
הפריכו את התאוריה העתיקה
והציתו מהפכה שהועילה בצורה אדירה לבריאות הציבור.
אבל כל זה מעלה את השאלה,
מהן האמונות המדעיות הקיימות כיום
שילדינו יצחקו מהן?
וכמו שכל מדען יגיד לכם,
שאלה היא מקום טוב להתחיל בו.