Aš jums užduosiu tris klausimus
su atsakymų variantais.
Atsakykite naudodamiesi šiuo prietaisu.
Pirmasis klausimas: kaip žmonių skaičius,
kasmet žūvančių
dėl stichinių nelaimių –
kaip jis kito praeitame amžiuje?
Ar daugiau nei padvigubėjo,
išliko maždaug toks pats visame pasaulyje,
ar sumažėjo daugiau nei dukart?
Pasirinkite atsakymą A, B arba C.
Matau daug atsakymų. Jūs atsakinėjate daug greičiau nei studentai universituose.
Jie tokie lėti. Jie vis galvoja, galvoja...
Labai, labai gerai.
Ir pereiname prie kito klausimo.
Kaip ilgai 30 metų moterys visame
pasaulyje lankė mokyklą?
Septynerius, penkerius ar trejus metus?
A, B ar C? Pasirinkite atsakymą.
Ir pereiname prie kito klausimo.
Kaip per paskutinius 20 metų pakito
žmonių, gyvenančių
nepaprastai skurdžiai, procentas?
Nepaprastas skurdas – kai nepakanka maisto dienai.
Ar jis beveik padvigubėjo,
išliko daugiau mažiau toks pat,
ar sumažėjo perpus?
A, B ar C?
Dabar – atsakymai.
Matote viso pasaulio
mirtis dėl stichinių nelaimių.
Kaip matote šioje diagramoje,
duomenys nuo 1 900 iki 2 000 metų.
XXa. pradžioje maždaug pusė milijono žmonių
kasmet žūdavo per stichines nelaimes:
potvynius, žemės drebėjimus, ugnikalnių išsiveržimus, sausras ir t.t.
Kaip tai pasikeitė?
„Gapminder" to paklausė Švedijos gyventojų.
Štai kaip jie atsakė.
Švedijos gyventojai atsakė štai kaip:
pusė manė, kad jis padvigubėjo,
38 procentai – kad išliko maždaug toks pat,
12 – kad sumažėjo perpus.
Tai geriausi stichinių nelaimių tyrėjų turimi duomenys.
Skaičius tai didėja, tai mažėja,
pasiekia Antrąjį pasaulinį karą, o po jo ima mažėti, ir vis mažėja;
o dabar yra daugiau nei dvigubai mažesnis
nei amžiaus pradžioje.
Bėgant laikui pasaulyje vis geriau
išmokta apsaugoti
žmones nuo stichinių nelaimių.
Tik 12 procentų švedų tai žino,
taigi nuėjau į zoologijos sodą ir paklausiau šimpanzių.
(Juokas) (Plojimai)
Šimpanzės nežiūri vakaro žinių,
taigi jos
renkasi atsitiktinai. Tad švedų atsakymai prastesni už atsitiktinius.
Na, o kaip pasisekė jums?
Tai – jūsų atsakymai.
Jus pralenkė šimpanzės.
(Juokas)
Bet buvote arti.
Atsakėte triskart geriau nei švedai,
bet to negana.
Neturėtumėte savęs lyginti su švedais.
Turėtumėt turėti didesnių ambicijų.
Pažvelkime į kitą atsakymą: moterys mokykloje. Čia matote,
kad vyrai mokyklą lankė aštuonerius metus.
Kaip ilgai ją lankė moterys?
Taigi, mes to paklausėme švedų,
ir tai jau gera užuomina, ar ne?
Teisingas atsakymas turbūt tas,
kurį pasirinko mažiausiai švedų, ar ne?
(Juokas)
Pažiūrėkime, pažiūrėkime. Štai.
Taip taip taip, moterys beveik pasivijo.
Tai - amerikiečių atsakymai.
O čia - jūsų. Prašau.
O...
Na, sveikinu, atsakėte dukart geriau už švedus.
Bet jums nereikia manęs -
Taigi kodėl taip yra?
Aš manau, jog visi žino, kad egzistuoja šalys
ir regionai,
kuriuose mergaitės patiria didelių sunkumų.
Joms neleidžiama eiti į mokyklą,
ir tai pasišlykštėtina.
Tačiau didžiojoje pasaulio dalyje,
kur gyvena daugiausia žmonių,
daugumoje šalių mergaitės mokyklą lanko
daugmaž tiek pat laiko, kiek ir berniukai.
Tai nereiškia, kad pasiekta lyčių lygybė:
toli gražu ne.
Jos vis dar patiria siaubingus apribojimus,
bet tokia yra mokyklos lankymo situacija.
Mes ignoruojame daugumą.
Kai jūs atsakote, jūs atsakote galvodami apie blogiausias vietas
ir jūs teisūs, tačiau jūs ignoruojate daugumą.
O kaip dėl skurdo?
Taigi, akivaizdu, kad skurdas
sumažėjo beveik perpus,
tačiau kai paklausėme amerikiečių,
tik 5 procentai iš jų atsakė teisingai.
O jūs?
O, jūs beveik pasivijote šimpanzes.
(Juokas) (Plojimai)
Trūko tiek nedaug, vos kelių teisingų atsakymų!
Suprantate, greičiausiai dėl to kalti išankstiniai įsitikinimai.
Daug turtingų šalių gyventojų mano,
kad mes niekada nenugalėsime skurdo.
Žinoma, kad jie taip galvoja,
nes jie nė nežino, kas įvyko pasaulyje.
Mąstant apie ateitį pirmiausia reikia
žinoti apie tai, kas vyksta dabar.
Šie klausimai buvo vieni pirmųjų
bandomojoje Gapminder Fondo,
kuriam mes vadovaujame, „Neišmanymo projekto“ fazėje.
Šį projektą praeitais metais pradėjo
mano viršininkas ir sūnus, Ola Rosling. (Juokas)
Jis – bendrasteigėjas ir vadovas,
ir jis norėjo,
kad mes dirbtume sistemingiau
kovodami su pribloškiančiu neišmanymu.
Taigi jau bandomieji tyrimai atskleidžia, jog
daug žmonių atsako prasčiau nei atsakytų pasirinkdami atsitiktinai,
tad turime galvoti apie išankstines idėjas,
o vienas pagrindinių išankstinių nusistatymų yra
apie pajamų pasiskirstymą pasaulyje.
Pažvelkite. Štai kaip tai atrodė 1975 metais.
Tai - skaičius žmonių, turinčių kiekvienas pajamas:
nuo vieno dolerio per dieną -
(Plojimai)
Matote, štai čia buvo kupra
ties vienu doleriu per dieną,
ir viena kupra čia,
maždaug tarp 10 ir 100 dolerių.
Pasaulį sudarė dvi grupės.
Tai buvo pasaulis–kupranugaris, lyg kupranugaris su dviem kupromis:
turtuolių ir skurdžių, o turinčių
vidutines pajamas buvo mažiau.
Tačiau pažiūrėkite, kaip tai pasikeitė:
kai judu į priekį, pasikeitė tai,
kad augo pasaulio populiacija ir
kupros ėmė jungtis.
Apatinė kupra susiliejo su viršutiniąja.
Kupranugaris miršta ir mes turime pasaulį–kupranugarį,
kuriame yra tik viena kupra.
Skurde gyvenančių žmonių dalis sumažėjo.
Vis dėlto baisu,
kad tiek daug žmonių vis dar gyvena baisiame skurde.
Mes vis dar turime šią grupę, beveik milijardą,
tačiau dabar tai gali būti sustabdyta.
Iššūkis, su kuriuo dabar susiduriame –
ištrūkti iš to, suprasti, kokia yra pasaulio dauguma,
ir tai labai aiškiai matyti šiame klausime.
Mes paklausėme, kiek procentų pasaulio
vienerių metų amžiaus vaikų yra
paskiepyti nuo tokių ligų kaip tymai ir kitų, nuo kurių
skiepus turime jau daug metų:
20, 50 ar 80 procentų?
Štai kaip atsakė amerikiečiai ir švedai.
Pažvelkite
į švedų rezultatus. Žinote, kuris atsakymas teisingas.
(Juokas)
Kas, po galais, yra visuotinės sveikatos profesorius toje šalyje?
Na, tai aš. Tai aš.
(Juokas)
Tai labai sudėtinga. Tai labai sudėtinga.
(Plojimai)
Vis dėlto Ola siūlymas išmatuoti tai,
ką mes žinome, pateko į laikraščių antraštes,
o CNN šiuos rezultatus publikavo savo tinklalapyje
kartu su klausimais, į kuriuos atsakė
milijonai žmonių, ir straipsnis sulaukė apie 2 000 komentarų,
tai – vienas iš komentarų:
"Galiu lažintis, kad nei vienas žurnalistas neišlaikė šito testo."
Taigi Ola man pasakė: „Imk šiuos prietaisus.
Tave kviečia į žurnalistų konferencijas.
Imk šiuos prietaisus ir išmatuok, ką jie žino.“
Taigi, ponios ir ponai,
pirmąkart jūsų dėmesiui –
neoficialūs rezultatai iš JAV žurnalistų konferencijos.
Taip pat - Europos Sąjungos žurnalistų rezultatai.
(Juokas)
Matot, problema – ne tai, kad žmonės
neskaito laikraščių ar nežiūri televizijos.
Problema ta, kad patys žurnalistai nieko nežino.
Kaip mums tai išspręsti, Ola?
Ar turi kokių idėjų?
(Plojimai)
Ola Rosling: Taip, turiu pasiūlymą, bet pirma
apgailestauju, kad jus pralenkė šimpanzės.
Laimei, galėsiu jus paguosti
parodydamas, kodėl tai ne jūsų kaltė.
Tada suteiksiu jums porą patarimų,
padėsiančių nugalėti šimpanzes ateityje.
Iš esmės tai ir padarysiu.
Bet pirma pamėginkime suprasti, kodėl mes tokie neišmanėliai.
Ir viskas prasideda šioje vietoje.
Tai Hiudiksvalis, miestas Švedijos šiaurėje,
Tai apylinkė, kurioje aš užaugau.
Ši apylinkė turi didelę problemą.
Tiesą sakant, tą pačią problemą
taip pat turi visos apylinkės,
kuriose užaugote jūs.
Ji nebuvo reprezentatyvi. Sutinkate?
Dėl jos aš susidariau labai šališką nuomonę
apie tai, kaip atrodo gyvenimas šioje planetoje.
Tai – pirmoji neišmanymo problemos dalis.
Mes visi esame šališki.
Mūsų patirtys skiriasi nuo kitų bendruomenių
ir kitų žmonių patirčių.
O be to, mes pradedame lankyti mokyklą,
ir taip atsiranda dar viena problema.
Man patinka mokyklos,
tačiau mokytojai paprastai moko pasenusių dalykų,
kadangi jie patys mokėsi seniau,
ir tokį pasaulį dabar jie apibūdina savo mokiniams
be jokių blogų ketinimų.
Ir, žinoma, knygos, kurios yra išleidžiamos,
yra pasenusios besikeičiančiame pasaulyje.
Ir nėra būdų užtikrinti
mokymo priemonių šiuolaikiškumą.
Todėl į tai sutelktas mūsų dėmesys.
Taigi, turime pasenusius faktus
bei asmeninius šališkumus.
Prie problemos prisideda ir žinios.
Puikus žurnalistas žino, kaip pasirinkti istoriją,
kuri pateks į laikraščių antraštes,
ir kurią žmonės skaitys, kadangi ji sensacinga.
Neįprasti įvykiai juk įdomesni, ar ne?
Ir jie išpučiami,
ypač dalykai, kurių bijome.
Istorija apie ryklį, užpuolusį švedą,
ilgai išliks Švedijos laikraščių antraštėse.
Taigi tikrai sunku išvengti šių trijų
neobjektyvių informacijos šaltinių.
Jie tarsi bombarduoja mūsų sąmonę
pripildydami ją daugybe keistų idėjų.
O prie viso to prisideda tai,
kas mus daro žmonėmis: mūsų intuicija.
Ji mums buvo naudinga evoliucijos metu,
padėjo mums apibendrinti
ir labai, labai greitai padaryti išvadas.
Ji padėjo mums išpūsti tai, ko bijome;
ieškoti priežastingumo ten, kur jo nėra;
ir gauti pasitikėjimo iliuziją tikint,
kad esame geriausi vairuotojai,
geresni už vidutinį.
Visi atsakė:
„Taip, aš vairuoju geriau“.
Puiku, tai buvo naudinga evoliucijos metu,
tačiau kalbant apie pasaulėvaizdį, tai -
priežastis, kodėl jis apverstas aukštyn kojomis.
Neva stiprėjančios tendencijos iš tiesų silpnėja,
ir atvirkščiai.
Šiuo atveju šimpanzės mūsų intuiciją panaudoja prieš mus
ir ji tampa mūsų silpnąja, o ne stipriąja vieta.
Juk tai turėjo būti mūsų stiprybė, ar ne?
Tad kaip mums išspręsti šias problemas?
Pirmiausia turime jas įvertinti,
o tada – pašalinti.
Taigi tiksliai jį įvertindami galime suprasti,
kaip veikia neišmanymas.
Pernai pradėjome bandomąjį tyrimą
ir dabar esame tikri, kad susidursime
su didžiuliu neišmanymu visame pasaulyje,
ir mes siekiame
išmatuoti jį pagal globalaus vystymosi
sritis arba aspektus, tokius kaip
klimatas, nykstančios rūšys, žmogaus teisės,
lyčių lygybė, energija, finansai.
Visos šios sritys turi savo faktus,
ir egzistuoja organizacijos,
mėginančios didinti šių faktų žinomumą.
Taigi aš susisiekiau su keliomis iš jų,
pavyzdžiui WWF, Amnesty International, UNICEF,
ir paklausiau jų: kokie yra jūsų mėgstamiausi faktai,
kurių, jūsų manymu, žmonės nežino?
Taigi surinkau tuos faktus.
Įsivaizduokite ilgą sąrašą su, tarkime, 250 faktų.
Tada apklausiame žmones ir pamatome,
į kuriuos klausimus jie atsako blogiausiai.
Taip gavome trumpesnį sąrašą su siaubingais rezultatais
kaip kad keli Hanso pavyzdžiai,
ir mums visai nesunku rasti tokių
siaubingų rezultatų.
Taigi turime šį sąrašą. Ką mes ketiname su juo daryti?
Mes jį paverčiame žinių sertifikatu,
globalių žinių sertifikatu,
kurį gali naudoti didelės organizacijos,
mokyklos, universitetai ar naujienų agentūros
tam, kad paliudytų, jog jie nusimano apie tai, kas dedasi pasaulyje,
iš esmės taip pasakydami, jog jie nesamdo žmonių,
kurie į klausimus atsako kaip šimpanzės.
Žinoma, ir neturėtumėte.
Taigi galbūt po 10 metų,
jeigu šis projektas pavyks,
jūs dalyvausite interviu
ir turėsite užpildyti kažkokį keistą globalių žinių testą.
Taigi dabar grįžkime prie praktinių gudrybių.
Kaip jūs galite pasirodyti sėkmingai?
Žinoma, yra vienas būdas:
atsisėsti ir vėlai vakare
mokytis visus faktus mintinai
skaitant visas tas ataskaitas.
Taip niekada nebus.
Netgi Hansas nemano, kad tai kada nors įvyks.
Žmonės neturi tiek laiko.
Žmonėms patinka eiti trumpiausiu keliu, ir štai jis.
Mums reikia savo intuiciją vėl paversti stiprybe.
Turime sugebėti apibendrinti.
Tad dabar jums parodysiu kelis triukus,
kurių pagalba klaidingos pažiūros
paverčiamos praktinėmis taisyklėmis.
Pradėkime nuo pirmos klaidingos nuostatos.
Ji labai plačiai paplitusi.
Viskas blogėja.
Jūs tai girdėjote. Jūs ir patys taip galvojote.
Kitas būdas yra galvoti, kad daugelis dalykų gerėja.
Taigi jums reikia atsakyti į klausimą,
bet nesate užtikrintas. Rinkitės, kad situacija pagerės.
Gerai? Nesirinkite blogesnio varianto.
Tai padės jums geriau atsakyti į mūsų testo klausimus.
(Plojimai)
Tai buvo pirmoji.
Yra turtingieji ir skurstantys,
ir praraja tarp jų auga.
Egzistuoja milžiniška nelygybė.
Taip, pasaulis netolygus, bet
pažvelgus į duomenis aišku, kad yra viena kupra.
Gerai? Jeigu nesate garantuoti,
rinkitės „dauguma žmonių yra viduryje“.
Tai padės jums teisingai atsakyti.
Kita išankstinė nuomonė yra,
jog išsivysčiusios šalys ir žmonės turi būti labai, labai turtingi,
kad būtų užtikrintas socialinis vystymasis,
kaip kad mergaitės mokyklose; ir kad jie turi būti pasiruošę stichinėms nelaimėms.
Ne, ne, ne. Tai netiesa.
Pažvelkite: ta didelė kupra viduryje jau
turi mergaites mokyklose.
Tad jei nesate užtikrinti,
rinkitės „dauguma tai jau turi“,
pvz. elektrą, mergaites, lankančias mokyklą, ir panašiai.
Tai tik praktinės taisyklės,
taigi, suprantama, jos netinka viskam.
Bet taip jūs galite apibendrinti.
Pažvelkime į paskutinę.
Jeigu kažkas... Taip, šita gera.
Rykliai yra pavojingi, ar ne? Ne.
Na, taip. Bet jie nėra tokie svarbūs
globalios statistikos atžvilgiu. Štai ką noriu pasakyti.
Aš, tiesą sakant, labai bijau ryklių.
Taigi kai tik pamatysiu klausimą apie dalykus, kurių bijau,
tai gali būti žemės drebėjimai, kitos religijos,
galbūt teroristai ar rykliai – bet kas,
kas man kelia baimę –
žinau, kad būsiu linkęs išpūsti tą problemą.
Tai – praktinė taisyklė. Žinoma,
yra pavojingų dalykų, kurie taip pat svarbūs.
Rykliai nužudo labai, labai nedaug žmonių. Štai kaip reiktų galvoti.
Naudodamiesi šiomis keturiomis taisyklėmis
turbūt galėtumėte atsakyti geriau nei šimpanzės,
nes šimpanzės to padaryti negali.
Jos negali apibendrinti tokių taisyklių.
Ir tikėkimės, kad mes galime pakeisti jūsų pasaulėvaizdį
ir nugalėti šimpanzes. Gerai?
(Plojimai)
Tai – sisteminis būdas.
O dabar klausimas: ar tai svarbu?
Taip, svarbu suprasti skurdą,
ekstremalų skurdą, ir kaip su juo kovoti,
bei kaip mergaites grąžinti į mokyklą.
Kai mes suvokiame, kad tai išties pavyksta, galime tai suprasti.
Bet ar tai svarbu visiems kitiems,
kuriems labiau rūpi šio pasaulio turtingieji?
Sakyčiau kad taip, nepaprastai svarbu,
dėl tos pačios priežasties.
Jeigu jūsų pasaulėvaizdis paremtas šiandienos faktais,
turite šansą numatyti,
kas laukia ateityje.
Grįžkime prie tų dviejų kuprų 1975 metais.
Tai metai, kada aš gimiau,
ir aš pasirinkau Vakarus.
Čia dabartinės ES šalys ir Šiaurės Amerika.
Dabar palyginkime Vakarus ir likusį pasaulį
pagal turtingų gyventojų skaičių.
Tai - žmonės, kurie gali sau leisti
per atostogas lėktuvu skristi į užsienį.
1975-aisiais tik 30 procentų iš jų gyveno
už ES ar Šiaurės Amerikos ribų.
Bet tai pasikeitė.
Taigi, pirma pažvelkime į pokyčius iki dabar, iki 2014 metų.
Dabar šis santykis yra 50:50.
Šiandien Vakarų dominavimas jau pasibaigęs.
Tai puiku. O kas bus toliau?
Ar matėte tą didelę kuprą? Ar matėte, kaip ji judėjo?
Atlikau nedidelį eksperimentą. Nuėjau į Tarptautinio valiutos fondo puslapį.
Jie turi BVP tenkančio vienam žmogui prognozę penkeriems ateinantiems metams.
Tad galiu tai panaudoti prognozuodamas, kaip atrodys pasaulis
po 5 metų, jei pajamų nelygybė kiekvienoje šalyje nesikeis.
Tad padariau tai, ir dar daugiau.
Pasitelkiau tų penkerių metų duomenis norėdamas numatyti,
kaip pasaulis gali atrodyti po dar 20 metų.
Pažvelkime į ateitį.
2020-aisiais metais – 57 procentai likusioje pasaulio dalyje.
2025 – 63 procentai.
2030 – 68 procentai,
o 2035-aisiais Vakarai sudarys tik mažą turtingų vartotojų rinkos dalį.
Tai tiesiog BVP vienam žmogui ateities prognozės.
73 procentai turtingų vartotojų
gyvens už Šiaurės Amerikos ar Europos ribų.
Todėl taip, manau labai gera idėja kompanijai naudoti šį sertifikatą
siekiant užtikrinti, kad ateityje bus daromi faktais paremti sprendimai.
Labai jums ačiū.
(Plojimai)
Bruno Giussani: Hans ir Ola Rosling!