Hans Rosling: Fel fogok tenni önöknek
három, több válaszlehetőséges
kérdést. Használják ezt az eszközt, hogy válaszoljanak.
Az első kérdés: hogyan változott a száma
a természetes katasztrófákhoz köthető
halálozásnak,
hogyan változott ez, az elmúlt évszázadban?
Több mint duplájára nőtt,
ugyanakkora maradt,
vagy kevesebb mint felére csökkent?
Kérem válasszanak: A, B vagy C.
Nagyon sok választ látok. Sokkal gyorsabban megy, mint az egyetemeken.
Ott olyan lassúak. Gondolkodnak, gondolkodnak, csak gondolkodnak.
Ó, nagyon, nagyon jó.
És most a következő kérdés.
A 30 éves nők mennyi ideig
jártak iskolába az egész világot tekintve:
hét év, öt év vagy három év?
A, B vagy C? Kérem válasszanak!
És ugrunk is a következő kérdésre.
Az elmúlt 20 évben, hogyan változott a százaléka
a világon élő azon embereknek,
akik extrém szegénységben élnek?
Extrém szegénység: mikor valaki nem jut elegendő napi táplálékhoz.
Majdnem megkétszereződött,
többé-kevésbé ugyanannyi maradt,
vagy megfeleződött?
A, B vagy C?
Jöhetnek, a válaszok.
Látják: természeti
katasztrófák okozta halálozási szám,
-- ezen a grafikonon láthatják --
1900-tól 2000-ig.
1900-ban évente körülbelül félmillió ember vesztette életét
természeti katasztrófák következtében:
áradások, földrengés, vulkánkitörés, akármi , aszályok.
És akkor, hogyan is változott ez?
A Gapminder megkérdezte a svéd népet.
Ezek az ő válaszaik.
A következőképpen választottak:
50%-uk szerint megduplázódott,
38%-uk szerint többé kevésbé ugyanakkora,
12% mondta, hogy megfeleződött.
Ez az elérhető legjobb adat a katasztrófaszakértőktől,
fel és le ugrálgat,
amíg el nem éri a második világháborút,
majd azután csökken, és egyre csak megy lefelé
egészen egy kicsivel a felező határ alá.
A világunk sokkal, sokkal inkább alkalmazkodóvá vált
az évtizedek során abban,
hogy az embereket megvédje ettől.
Szóval ezt a svédek csupán 12%-a tudja.
Így elmentem az állatkertbe, és megkérdeztem a csimpánzokat.
(Nevetés) (Taps)
A csimpánzok nem nézik az esti híreket,
szóval így ők teljesen
véletlenszerűen válaszoltak. Aminél a svédek rosszabbul teljesítettek.
Nos nézzük, önök hogyan teljesítettek?
Itt vannak maguk.
És kikaptak a csimpánzoktól.
(Nevetés)
De elég szoros volt.
Háromszor jobbak voltak, mint a svédek,
de ez nem igazán elegendő.
Nem kellene magukat a svédekhez viszonyítani.
Sokkal nagyobb célokat kellene kitűzniük.
Nézzük a következőre a választ: nők az iskolában.
Itt azt láthatják, a férfiak 8 évet jártak.
Mennyi ideig jártak a nők iskolába?
Nos, erről is megkérdeztük a svédeket,
már előre érzik, nem?
Az a jó válasz, amelyiket
a legkevesebb svéd választotta, ugye?
(Nevetés)
Nézzük, nézzük! És itt is van.
Igen, igen , igen, a nők majdnem utolértek.
Ezek itt az amerikai emberek.
És itt vannak önök. És tessék.
Ó!
Nos, gratulálok, kétszer olyan jók, mint a svédek,
de, szükségtelen mondanom, hogy...
Szóval, hogyan is történt? Szerintem ez valahogy úgy volt,
hogy mindenki figyelembe veszi, hogy vannak országok
és területek,
ahol a nők nagy nehézségekkel küzdenek.
Nem engedik őket iskolába menni,
és ez borzalmas.
De a világ nagy része,
ott, ahol a legtöbb ember él,
a legtöbb ilyen országban a lányok is iskolába járnak
addig, amíg a fiúk, többé-kevésbé.
Ez nem azt jelenti, hogy elértük a teljes
nemi egyenjogúságot, egyáltalán nem.
Még mindig borzalmas határok közé vannak korlátozva, de manapság
az iskoláztatás már ott van a világban.
Tehát elhanyagoljuk a többséget.
Amikor válaszolnak , ezt a legrosszabb helyekre következtetve teszik,
és ott ragadnak, kihagyják a többit, a nagyobb részt.
Mi a helyzet a szegénységgel?
Nos, az tisztán látszik ,hogy a szegénység
majdnem megfeleződött,
és Amerikában,
mikor megkérdeztük az embereket, csak 5% tudta helyesen.
És önök?
Á, majdnem elérték a csimpánzok szintjét!
(Nevetés) (Taps)
Egészen kevéske, csak pár ember híján!
Tudják, lennie kell pár előítéletnek.
Legtöbben a gazdagabb országokból
úgy gondolják , hogy ó, sosem fogunk a szegénységnek véget vetni.
Persze ,hogy úgy gondolják,
mert fogalmuk sincs arról ami történik.
Az első dolog, ahhoz, hogy a jövőre gondoljunk
az, hogy tudjuk mi zajlik a jelenben.
Ez a pár kérdés az elsők között szerepelt
az általunk vezetett Gapminder alapítvány
Tudatlansági Projektjének teszt részében,
ami az előző évben indult,
főnököm, és egyben fiam, Ola Rosling által. (Nevetés)
Aki igazgató és társalapító, és
azt szerette volna, azt mondta,
hogy rendszerezettebbnek kell lennünk, amikor
a pusztító tudatlanság ellen harcolunk.
Szóval a tesztprojekt már megmutatta,
hogy az emberek a véletlenszerűnél rosszabbul válaszolnak,
szóval el kellene gondolkodnunk
az előítéletekről, és az egyik legfőbb az,
ami a jövedelemeloszlásról szól.
Nézzenek ide! Így nézett ki 1975-ben.
Ez az emberek száma az egyes jövedelemszinteken,
kezdve egy dollár per naptól.
(Taps)
Látják, itt volt egy púp,
az egy dolláros jövedelem körül,
és itt is volt egy púp,
valahol 10 és 100 dollár között.
A világ két csoport volt.
Egy tevevilág volt, olyan, mint egy teve, kétpúpú:
a szegények és a gazdagok,
és néhányan a kettő között.
De nézzék meg, hogyan is változott ez.
Amint előre haladunk a változásokon,
a világ népessége megnő,
a púpok elkezdtek egybeolvadni.
Az alacsonyabb púp a nagyobbal,
szóval, a teve kihal és innentől egy dromedárvilágban élünk,
aminek csak egy púpja van.
A szegények százaléka csökkent.
Még mindig megdöbbentő,
hogy mennyien élnek extrém szegénységben.
Még mindig van ez a csoport, majdnem egy milliárd, ez itt,
de ezt megszüntethetjük.
A kihívás ami elé nézünk,
hogy ettől elvonatkoztassunk, és értsük meg, hol a többség,
és ez igen tisztán megmutatkozik a következő kérdésben.
Megkérdeztük , hogy a világ egyéves gyerekeinek
hány százaléka kapta meg azokat
az alap oltásokat a kanyaró és más dolgok ellen, amik
elérhetők voltak az évek során:
20, 50 vagy 80 százalék?
Nos, Itt láthatják mit válaszoltak az amerikai és svéd emberek.
Nézzék a svéd eredményeket:
ebből tudják, mi a helyes válasz.
(Nevetés)
Hát ki az ördög lehet az ottani világegészségügyi professzor?
Nos, én volnék. Igen. Én vagyok.
(Nevetés)
Ez elég bonyolult. Nagyon bonyolult.
(Taps)
Habár, Ola megközelítése,
hogy azt mérjük, amiről tudjuk, hogy címlapokká váltak.
És a CNN közölte a weboldalán ezeket az adatokat, és ott voltak
a kérdések, amikre milliók válaszoltak,
és azt hiszem volt még körülbelül 2000 hozzászolás,
és ez volt az egyik közülük.
"Fogadok, hogy egy médiában dolgozó sem ment át a teszten", mondta.
Szóval Ola azt mondta, "Fogd ezeket a kütyüket.
Hívnak egy csomó médiakonferenciára.
Add oda nekik, és mérd meg mit is tudnak."
Így, hölgyeim és uraim,
először, a nem hivatalos eredmények
egy amerikai médiakonferenciáról.
És utána, egy mostanában tartottról, az Európai Unió médiájával.
(Nevetés)
Látják, a probléma nem az ,hogy az emberek
nem olvasnak vagy hallgatják a médiát.
A probléma az, hogy a média maga sem tudja.
Mit tehetnénk ez ügyben, Ola?
Van bármi ötletünk?
(Taps)
Ola Rosling: Igen, van egy ötletem, de először is,
kifejezném sajnálatom az ügyben, hogy kikaptak a csimpánzoktól.
Szerencsére, képes leszek megvigasztalni önöket
azáltal, hogy megmutatom éppenséggel ez nem is az önök hibája.
Továbbá, ellátom önöket néhány kisebb trükkel,
amivel a jövőben legyőzhetik a csimpánzokat.
Alapvetően ezért is vagyok itt.
Először is nézzük, miért vagyunk tudatlanok,
és ez az egész, ezen a helyen kezdődött.
Ez Hudiksvall. Egy észak-svéd város.
Ez az a szomszédság, ahol felnőttem,
és ez a szomszédság egy egészen nagy problémával küzdött.
Éppenséggel, pontosan ugyanazzal,
ami az összes többi szomszédságban is megvolt,
ahol önök is felnőttek.
Az, hogy ez nem volt reprezentatív. Oké?
Egészen elfogult nézetet adott arról, hogy
milyen a bolygón az élet.
Szóval, ez a tudatlansági kirakós első darabja.
Személyes elfogultságunk.
Mindenki különböző tapasztalatokat kap,
a közösségektől, az emberektől,
és attól a ponttól amikortól elkezdjük az iskolát,
és megérkeztünk a következő problémához.
Én szeretem az iskolákat,
Viszont, a tanárok ódivatú világnézeteket tanítanak,
azért mert ők így tanulták, amikor ők jártak az iskolába,
és ugyanezt próbálják átadni az ő diákjaiknak,
minden rossz szándék nélkül,
és azok a könyvek persze, szintén ódivatúak
egy olyan világban, ami folyamatosan változik.
Nem igazán van arra gyakorlat,
hogy, hogyan tartsuk a tanítandó anyagot korhűen.
Szóval, ez az amire mi is összpontosítunk.
Itt vannak az elavult tények,
és még ennek tetején saját elfogultságunk.
Ami most következni fog az a hírek, oké?
Egy kiváló újságíró tudja, hogyan válassza ki
azt a történetet, ami a címoldalon lesz,
és az emberek olvasni fogják, mert az szenzációs.
A szokatlan történések általában a legérdekfeszítőbbek, nem?
És még el is túlozzák őket,
főleg azokat a dolgokat, amiktől félünk.
Egy svéd embert ért cápatámadás
hetekig a címoldalon lesz Svédországban.
Szóval ez a három torzító információforrás az,
amitől igazán nehezen szabadulunk meg.
Bombáznak minket,
különös ötleteket ébresztenek elménkben,
és a legtetején még mi magunk is ráteszünk egy lapáttal,
ez az ami minket emberré tesz, az emberi intuíció.
Ez teljesen jó is volt az evolúcióban.
Segített általánosítani,
és nagyon gyorsan következtetéseket levonni.
Rásegített félelmeinkre,
és mindig az okot keressük amikor azok nincsenek is,
és a magabiztosság illúziójába kerülünk,
amikor is azt gondoljuk, mi vagyunk a legjobb autóvezetők,
átlagon felüliek.
Mindenki válaszolt már így:
"Hát, én jobb sofőr vagyok."
Oké, ez teljesen jó volt az evolúciót tekintve,
de most, hogy elértünk a világ nézetéhez,
ez az oka annak, amiért fejjel lefelé áll.
A irányvonalak, amik növekedést mutatnak, valójában
csökkennek, és fordítva,
és így a csimpánzok kihasználják megérzéseinket, és ellenünk fordítják,
és ahelyett, hogy hasznunkra lennének, a gyengeségünkké válnak.
De hát az előnyünket kellett volna szolgálniuk, nem?
Szóval , hogyan oldjunk meg egy ilyen problémát?
Először is, fel kell hogy mérjük,
majd ki kell kúrálnunk.
A felmérésével érthetjük csak meg,
hogy mi a tudatlanság sémája.
A tesztméréseket tavaly kezdtük,
és már egészen biztosak vagyunk abban,
hogy rengeteg tudatlanságba fogunk ütközni világszerte,
és az ötlet igazából az,
hogy ezt ráhúzzuk a globális fejlődés
minden részére vagy dimenziójára,
úgy mint a klíma, veszélyeztetett fajok, emberi jogok,
nemi egyenjogúság, energia, pénzügy.
Ezeknek a szektoroknak vannak tényei,
és egyes szervezetek próbálnak
felvilágosítani ezekről a tényekről.
Szóval elkezdtem kapcsolatba lépni néhányukkal,
például a WWF-el, az Amnesty Internationallel és az UNICEF-fel,
és megkérdeztem őket, mik a kedvenc tényeik, amikről
úgy vélik, hogy az átlagember nem tudja?
Összegyűjtöm ezeket a tényeket.
Képzeljenek el egy hosszú listát, mondjuk 250 ténnyel. Ezután
megkérdezzük az embereket,
megnézzük mik a legszörnyűbb eredményeik.
Így lesz egy rövidebb listánk,
borzalmas eredményekkel,
mint például azok, amit előttem Hans bemutatott,
és igazán nem volt nehéz ilyen borzalmas
eredményeket elérnünk.
Oké, van ez a rövidített listánk, mihez kezdünk vele?
Nos, egy tudástanúsítvánnyá alakítjuk,
egy világszintű tudástanúsítvánnyá,
amit felhasználhatnak, ha például egy nagy szervezetet,
iskolát, egyetemet, vagy például hírügynökséget vezetnek,
azért, hogy igazolják magukat, mint világszinten jól informáltak.
Alapvetően azt jelenti, hogy nem alkalmazunk embereket,
akik pontjai a csimpánzokéval megegyezőek.
Természeten nem kellene.
Tehát körülbelül 10 év múlva,
ha sikeres lesz a projekt,
akkor ha beülnek egy interjúra,
ki kell majd tölteniük ezt az őrült globális tudástesztet.
Szóval elérkeztünk a praktikus trükkökhöz.
Hogyan fogunk ezeken átmenni?
Van rá mód, természetesen, egy olyan is,
amikor is esténként leülünk,
és pontosan megtanuljuk az összes tényt úgy,
hogy elolvassuk az összes beszámolót.
Ez az ami sosem fog megtörténni.
Még Hans szerint sem.
Az embereknek nincs ennyi ideje.
Szeretik a rövidített változatokat, szóval itt a miénk.
Az intuíciónkat újra az erőnké kell kovácsolnunk.
Tudnunk kell általánosítani.
Szóval bemutatok önöknek néhány trükköt,
amikor is a félreértéseket
ökölszabályokká alakítjuk át.
Kezdjük az első félreértéssel.
Ez eléggé széleskörű.
Minden egyre rosszabb lesz.
Hallották. Önök is így vélekedtek.
A másik gondolkodási mód az, hogy a legtöbb dolog javul.
Szóval, leültetik egy kérdéssel ön előtt,
és nem biztos benne. Azt kellene feltételeznie, hogy "javul".
Rendben? Sose tippeljen a rosszabbodikra! Ez nagyban elősegíti
a tesztünkön való magasabb pontszám elérését.
(Taps)
Ez volt az első.
Vannak gazdagok és szegények, és a
szakadék egyre csak növekszik.
Ez egy borzalmas egyenlőtlenség.
Igen, ez egy egyenlőtlen világ,
de amikor megnézik az adatokat, ez egy darab púp.
Értik? Ha nem biztosak benne,
tippeljenek "a legtöbb ember a közepén van" szerint.
Ez nagyban segít majd a jó válaszokhoz.
A következő előítélet az, hogy
az országoknak és az embereknek nagyon gazdagnak kell lenniük ahhoz,
hogy társadalmuk fejlődjön,
mint például lányok a sulikban és felkészültség a katasztrófák ellen.
Nem , nem és nem. Ez hibás.
Nézzék azt a nagy púpot középen,
ott már minden lány iskolába jár.
Szóval ha bizonytalanok vagyunk, válasszuk a
"többségnek már megvan"-t,
mint az elektromosság és iskolás lányok, és ezek a dolgok.
Ezek csupán ökölszabályok,
természetesen nem vonatkoztathatóak mindenre, de
ez az, ami alapján általánosíthat.
Nézzük meg az utolsót!
Ha valami, akkor ez egészen jó,
a cápák veszélyesek.
Nem... nos, igen, de ez nem igazán fontos
a globális statisztikában, ezt próbálom megértetni.
Éppenséggel én, nagyon is félek a cápáktól.
Mihelyst látok egy kérdést valamiről amitől tartok,
ami lehetne földrengés, vagy más vallások,
lehet, hogy félek a terroristáktól vagy a cápáktól,
bármi, amitől tartok,
azt fogja eredményezni, hogy eltúlozzuk a problémát.
Ez egy ökölszabály.
Persze egyes veszélyes dolgok gyakoriak is.
A cápák nagyon, nagyon keveset ölnek. Ez az, ahogyan gondolkozniuk kellene.
Ezzel a négy ökölszabállyal szinte biztosan
jobban fognak válaszolni, mint a csimpánzok,
mert a csimpánzok nem képesek erre.
Nem tudnak ilyen szabályok alapján általánosítani.
Remélhetőleg így vissza tudjuk fordítani a világot körülöttünk,
és így legyőzzük a csimpánzokat. Rendben?
(Taps)
Ez egy módszeres megközelítés.
De a kérdés az, hogy fontos-e ez.
Igen, fontos, hogy megértsük a szegénységet,
az extrém szegénységet, és azt, hogyan harcoljunk ellene, vagy
hogy hogyan vigyük a lányokat iskolába.
Amikor rájövünk, hogy ezek éppenséggel megtörténnek, akkor értjük csak meg igazán.
De ez, mindenki másnak is fontos,
akit csak a mérce gazdag vége érdekel?
Én azt mondanám igen, nagyon is fontos,
ugyanazon okból.
Ha van egy tényalapú világnézeted a mai világról,
akkor esélyed nyílik arra, hogy
megértsd, mi fog történni a jövőben.
Visszamegyünk erre a két púpra 1975-be.
Amikor is megszülettem,
és most kiválasztottam a Nyugatot.
Ezek itt a mostani EU országok és Észak-Amerika.
Lássuk, hogyan is változik a Nyugat és a világ többi része
gazdagsági szempontból.
Ezek az emberek azok, akik megengedhetik
maguknak, hogy külföldre repüljenek vakációzni.
1975-ben csak 30 százalékuk élt
az EU-n és Észak-Amerikán kívül.
De ez megváltozott.
Szóval először is, nézzük a változást napjainkig, 2014-ig.
Manapság ez 50/50.
A nyugati dominanciának a mai nappal vége.
Ez igen. Mi jöhet még?
Látják a nagy púpot? Látták, hogyan mozgott?
Csináltam egy kisebb kísérletet, felmentem az IMF -- a Nemzetközi Valutaalap -- weboldalára.
Volt egy előrejelzésük az egy főre eső GDP-ről az elkövetkező öt évre.
Most ezt felhasználom, hogy öt évet a jövőbe ugorjunk, feltéve,
hogy az országokban a jövedelmi különbségek nem változnak.
Megtettem, és egy kicsit tovább is mentem.
Felhasználtam azt az öt évet az elkövetkezendő 20 évre,
ugyanazzal a sebességgel, kísérletként, hogy vajon mi is történhet.
Tehát ugorjunk is a jövőbe.
2020-ban már 57% van a többieknél.
2025-re ez 63%.
2030-ra 68%. És 2035-ben a Nyugatot felülmúlják a gazdag fogyasztók piacán.
Ezek csak az egy főre jutó GDP jövőre való kivetítései.
73%-a a gazdag fogyasztóknak
Észak-Amerikán és Európán kívül fog élni.
Szóval igen, szerintem jó ötlet lenne, hogy a cégek használják ezt a tanúsítványt,
hogy biztosra menjenek, és ténybázisú döntéseket hozzanak a jövőben.
Nagyon szépen köszönöm.
(Taps)
Bruno Giussani: Hans és Ola Rosling!