Ovo je velik broj jedinica i nula.
Zovemo ih binarnim informacijama.
Ovako računala razgovaraju.
Ovako čuvaju informacije.
Ovako računala razmišljaju.
Ovako računala rade
sve što računala rade.
Ja sam istražitelj cyber sigurnosti
i posao mi je sjesti s ovim informacijama
i pokušati naći smisao u njima,
pokušati shvatiti što ove jedinice i nule znače.
Nažalost za mene, ne pričamo samo o
jedinicama i nulama koje su na zaslonu.
Ne pričamo samo o nekoliko stranica jedinica i nula.
Govorimo o milijardama i milijardama
jedinica i nula,
više nego što itko može shvatiti.
Iako to zvuči uzbudljivo,
kada sam se počeo baviti cyberom —
(Smijeh) —
kada sam se počeo baviti cyberom, nisam bio siguran
da je prosijavanje jedinica i nula
ono što želim raditi cijeli život,
jer u mojim mislima, cyber je značio
spriječiti da se bakino računalo zarazi virusom,
spriječiti hakiranje Myspace stranica,
a možda, na svoje najslavnije dane,
značio je spriječiti krađu informacija o kreditnoj kartici.
Ovo su važne stvari,
no nisam tako želio provesti život.
Nakon 30 minuta rada
kao izvođač radova obrane
uskoro sam saznao da je moja ideja o cyberu
malo kriva.
Zapravo, u terminima nacionalne sigurnosti
sprječavanje virusa s bakinog računala
bilo je iznenađujuće nisko na njihovoj listi prioriteta.
Razlog tome je što je cyber
mnogo veći od ijedne ove stvari.
Cyber je sastavni dio svačijeg života
jer su računala sastavni dio naših života,
ćak i ako ne posjedujete računalo.
Računala kontroliraju sve u vašem autu,
od GPS-a do zračnih jastuka.
Kontroliraju vaš telefon.
Zbog njih možete nazvati 112
i dobiti nekoga na liniju.
Kontroliraju infrastrukturu naše cijele nacije.
Razlog su što imate struju,
grijanje, pitku vodu, hranu.
Računala kontroliraju našu vojnu opremu,
sve od silosa za rakete i satelita
do mreža nuklearne sigurnosti.
Sve ove stvari su moguće
zbog računala,
odnosno cybera,
a kada nešto pođe po krivu,
cyber može sve ovo i onemogućiti.
Ovdje ja ulazim.
Velik dio mog posla obuhvaća obranu svih ovih stvari,
kako bi nastavile raditi,
no ponekad, moj posao je i rušenje ovih stvari
jer cyber ne znači samo obranu
nego i napad.
Ulazimo u doba kada govorimo o
cyber oružjima.
Zapravo, potencijal cyber napada je toliko velik
da se cyber smatra novom domenom ratovanja.
Ratovanje.
To nije nužno loša stvar.
S jedne strane, znači da imamo cijelu novu frontu
na kojoj se moramo braniti,
ali s druge strane,
znači da imamo i novi način napadanja,
potpuno novi način da zaustavimo
zle ljude od toga da urade zle stvari.
Pogledajmo primjer ovoga
koji je u potpunosti teoretski.
Recimo da terorist želi dići zgradu u zrak
i želi to ponoviti nekoliko puta
u budućnosti.
Dakle, on ne želi biti u zgradi kada ona eksplodira.
Upotrijebit će mobitel
kao daljinski detonator.
Prije je jedini način
zaustavljanja ovog terorista
bila kiša metaka i automobilska potjera,
no to više nije nužno istina.
Ulazimo u doba kada ga možemo spriječiti
pritiskom dugmeta
s udaljenosti od 1000 kilometara
jer, znao on to ili ne,
čim je odlučio upotrijebiti svoj mobitel
kročio je u carstvo cybera.
Dobro zamišljeni cyber napad mogao bi provaliti u njegov mobitel,
onemogućiti prenaponske zaštite na bateriji
drastično preopteretiti strujni krug
što će uzrokovati pregrijavanje baterije i eksploziju.
Bez mobitela nema detonatora,
a možda ni terorista,
sve s pritiskom dugmeta
s udaljenosti od tisuću kilometara.
Kako ovo funkcionira?
Sve se vraća na jedinice i nule.
Binarne informacije omogućavaju rad vaših telefona,
a ako se koriste ispravno, mogu uzrokovati eksploziju vašeg telefona.
Kada počnete vidjeti cyber iz ove perspektive,
provođenje života prosijavajući kroz binarne informacije
izgleda ponešto uzbudljivije.
No evo i kvake: ovo je teško,
zbilja, zbilja teško,
a evo i zašto.
Sjetite se svega što imate na mobitelu.
Imate slike koje ste slikali.
Imate glazbu koju slušate.
Imate svoje kontakte,
e-mail i vjerojatno 500 aplikacija
koje nikada niste koristili,
a iza svega toga je softver, kod,
koji kontrolira vaš telefon,
i negdje, zakopan u tom kodu
je maleni dio koji kontrolira vašu bateriju
i to je to što zapravo tražim,
ali sve ovo je samo gomila jedinica i nula,
i sve je pomiješano zajedno.
U cyberu, ovo zovemo traženjem igle u plastu igala
jer sve zapravo izgleda poprilično slično.
Tražim jedan ključni dio,
a on je uklopljen u sve ostalo.
Vratimo se na našu teoretsku situaciju
u kojoj eksplodira teroristov mobitel
i pogledajmo nešto što mi se stvarno dogodilo.
Bez obzira što radim,
moj posao započinje sjedanjem
ispred gomile binarnih informacija
i uvijek tražim jedan ključni dio
kako bih napravio nešto određeno.
U ovom slučaju, tražio sam vrlo napredni,
visokotehnološki dio koda
koji sam htio hakirati,
ali je bio zakopan negdje
unutar milijarde jedinica i nula.
Na moju nesreću, nisam znao
točno što tražim.
Nisam znao kako će izgledati,
zbog čega je potraga zbilja, zbilja teška.
Kada radim ovako nešto, prvo moram
pogledati različite dijelove
ovih binarnih informacija
pokušati dešifrirati svaki dio i vidjeti
je li to što tražim.
Nakon nekog vremena, mislio sam
da sam našao što sam tražio.
Mislio sam da je to možda to.
Činilo se ispravnim, iako nisam bio siguran.
Nisam mogao reći što ove jedinice i nule predstavljaju.
Proveo sam neko vrijeme pokušavajući ovo složiti,
ali nisam imao puno sreće
pa sam konačno odlučio
da ću uspjeti ovo napraviti,
vratit ću se za vikend
i neću otići
dok ne shvatim što ovo predstavlja.
To sam i napravio. Vratio sam se u subotu ujutro
i nakon nekih 10 sati, imao sam sve dijelove zagonetke.
Samo ih nisam znao posložiti.
Nisam znao što ove jedinice i nule znače.
Nakon 15 sati,
počeo sam shvaćati što je to,
ali javljala mi se sumnja
da ono u što gledam
nije povezano s onim što sam tražio.
Nakon 20 sati, dijelovi su se počeli slagati
vrlo sporo — (Smijeh) —
i bio sam poprilično siguran
da idem krivim putem,
ali nisam htio odustati.
Nakon 30 sati u laboratoriju,
shvatio sam u potpunosti u što gledam
i bio sam u pravu, to nije bilo ono što sam tražio.
Proveo sam 30 sati sastavljajući
jedinice i nule koje su oblikovale sliku mačića.
(Smijeh)
Potratio sam 30 sati života tražeći ovog mačića
koji nije imao nikakve veze
s onim što sam htio postići.
Bio sam frustriran i iscrpljen.
Nakon 30 sati u laboratoriju vjerojatno nisam baš ni fino mirisao.
No, umjesto da odem kući
i odustanem, vratio sam se korak unazad
i zapitao: "Što je ovdje pošlo po krivu?
Kako sam mogao napraviti tako glupu grešku?"
Doista sam dobar u ovome.
Ovo mi je posao.
Što se dogodilo?
Kada gledamo informacije na ovoj razini,
lako je izgubiti nit onoga što radimo.
Lako je ne vidjeti stablo od šume.
Lako je spustiti se u krivu zečju rupu
i potratiti ogromne količine vremena
radeći krivu stvar.
No imao sam prosvjetljenje.
Gledamo u podatke potpuno krivo
od samog početka.
Ovako razmišljaju računala, jedinice i nule.
Ljudi ne razmišljaju ovako,
ali smo pokušavali prilagoditi naše umove
da razmišljamo poput računala
da bismo mogli razumjeti ove informacije.
Umjesto da prilagođavamo naše umove problemu,
trebali smo prilagoditi problem
našim umovima
jer naši mozgovi imaju ogroman potencijal
za analizu ogromnih količina informacija,
ali ne na ovaj način.
Što ako otključamo taj potencijal
jednostavnim prijevodom ovoga
u pogodniju vrstu informacija?
S ovim idejama,
otrčao sam iz svog laboratorija na poslu
u svoj laboratorij kod kuće,
koji je izgledao poprilično slično.
Glavna razlika je što sam na poslu
okružen cyber materijalima,
a cyber je u ovoj situaciji bio problem.
Kod kuće sam okružen sa svim ostalim što sam naučio.
Pregledao sam sve knjige koje sam našao,
sve ideje koje sam susreo
kako bih vidio možemo li prevesti problem
iz jedne domene u nešto sasvim drugačije.
Najveće pitanje bilo je:
"U što prevesti?
Što naši mozgovi rade prirodno,
a što bi mogli iskoristiti?"
Moj odgovor bio je vid.
Imamo nevjerojatnu sposobnost analize vizualnih informacija.
Možemo kombinirati nijanse, indikatore dubine,
svakakve razne signale
u jednu koherentnu sliku svijeta oko nas.
To je nevjerojatno.
Kada bismo mogli prevesti
binarne uzorke u vizualne signale,
mogli bismo otključati moć naših mozgova
za procesuiranje ovoga.
Počeo sam gledati u binarne informacije
i upitao sam se: "Što radim
kada prvi puta vidim nešto ovakvo?"
Prvo što želim napraviti je,
prvo pitanje na koje odgovaram je:
"Što je ovo?"
Ne zanima me što radi, kako radi.
Sve što želim znati je: "Što je ovo?"
Način na koji ovo mogu shvatiti
jest gledanjem blokova,
uzastopnih blokova binarnih informacija
i pregledavam veze između blokova.
Kada skupim dovoljno ovakvih slijedova,
dobivam ideju o tome
što informacije predstavljaju.
Vratimo se situaciji u kojoj
eksplodira teroristov mobitel.
Ovako izgleda engleski tekst
na binarnoj razini.
Ovako bi izgledali vaši kontakti
da ih idem pregledavati.
Ovo je teško analizirati na ovoj razini,
no ako uzmemo iste binarne blokove
koje tražim
i umjesto toga ih prevedemo
u vizualnu reprezentaciju,
prevedemo ove veze,
dobivamo ovo.
Ovako izgleda engleski tekst
iz perspektive vizualne apstrakcije.
Odjednom,
vidimo iste informacije
koje su u jedinicama i nulama,
ali ih vidimo na potpuno drugačiji način,
način na koji ih odmah razumijemo.
Odmah možemo vidjeti sve uzorke.
Potrebne su mi sekunde da prepoznam uzorke,
ali sati da ih prepoznam
u jedinicama i nulama.
Potrebne su minute da bilo tko nauči
što ovi uzorci predstavljaju,
ali godine iskustva u cyberu
da se nauči što ti uzorci predstavljaju
u jedinicama i nulama.
Ovaj dio stvaraju
mala slova koja prate mala slova
u vašoj kontakt listi.
Ovu su velika i velika slova,
velika slova i mala slova, mala slova i velika slova.
Ovo stvaraju razmaci. Ovo stvaraju krajevi redaka.
Možemo proći kroz najsitnije detalje
binarnih informacija u sekundama,
u suprotnosti s tjednima i mjesecima na ovoj razini.
Ovako izgleda slika
na vašem mobitelu.
Ali ovako izgleda
u vizualnoj apstrakciji.
Ovako izgleda vaša glazba,
a ovdje je vizualna apstrakcija.
Najbitnije za mene,
ovako izgleda kod vašeg mobitela.
Ovo je ono što tražim,
no ovo je vizualna apstrakcija.
Ako ne pronađem ovo, ne mogu namjestiti eksploziju telefona.
Mogao bih tjednima tražiti
u jedinicama i nulama,
no potrebne su sekunde da prepoznam
ovakvu vizualnu apstrakciju.
Jedna od izvanrednih stvari oko ovoga je što
nam daje potpuno novi način razumijevanja
novih informacija, stvari koje nismo prije vidjeli.
Znam kako izgleda engleski na binarnoj razini,
znam kako izgleda njegova vizualna apstrakcija,
ali nikada nisam vidio ruski u binarnom kodu.
Tjednima bih pokušavao shvatiti
u što gledam u sirovim jedinicama i nulama,
no pošto naši umovi odmah prepoznaju
i raspoznaju suptilne uzorke u
vizualnim apstrakcijama,
možemo ih nesvjesno primijeniti
na nove situacije.
Dakle, ovako izgleda ruski
u vizualnoj apstrakciji.
Zato što znam izgled jednog jezika,
mogu prepoznati druge jezike
čak i kada ih ne znam.
Ovako izgleda fotografija,
ali ovako izgleda crtežni isječak.
Ovako izgleda kod vašeg mobitela,
ali ovako izgleda kod vašeg računala.
Naši mozgovi mogu prepoznati ove uzorke
na načine na koje nikada nismo mogli
gledajući sirove jedinice i nule.
No tek smo zagrebali površinu
onoga što možemo ovakvim pristupom.
Tek smo počeli otključavati sposobnost
naših umova za procesuiranje vizualnih informacija.
Ako uzmemo iste koncepte i prevedemo ih
u tri dimenzije,
nalazimo potpuno nove načine shvaćanja informacija.
U sekundi, možemo prepoznati svaki uzorak ovdje.
Možemo vidjeti križ povezan s kodom.
Možemo vidjeti kocke povezane s tekstom.
Možemo prepoznati i najmanje vizualne artefakte.
Nešto za što bi nam trebali tjedni
i mjeseci u jedinicama i nulama,
odmah je vidljivo
u nekakvoj vizualnoj apstrakciji
i ako nastavimo s ovim
i ubacujemo sve više informacija,
shvaćamo da smo sposobni procesuirati
milijarde jedinica i nula
u nekoliko sekundi
samo upotrebom ugrađene sposobnosti našeg mozga
za analizu uzoraka.
Ovo je doista dobro i korisno,
no ovo mi samo govori u što gledam.
Na temelju ovih vizualnih uzoraka
mogu pronaći kod na telefonu.
No to nije dovoljno za eksploziju baterije.
Sljedeće što trebam je pronaći kod
koji kontrolira bateriju, no vraćamo se
problemu traženja igle u plastu igala.
Taj kod izgleda poput bilo kojeg drugog koda
u tom sustavu.
Možda neću moći naći kod koji kontrolira bateriju,
no mnogo je stvari slično tome.
Imate kod koji kontrolira vaš zaslon,
koji kontrolira dugmeta, kontrolira mikrofon,
tako da ako ne mogu naći kod za bateriju,
kladim se da mogu naći jednu od ovih stvari.
Stoga je idući korak u procesu binarne analize
pregledati dijelove informacija
koji su slični drugima.
Ovo je zbilja teško raditi na binarnoj razini,
no ako ove sličnosti prevedemo u vizualnu apstrakciju,
čak ni ne moram prosijavati sirove podatke.
Sve što trebam je čekati da slika zasvijetli
kada sam na sličnim dijelovima.
Pratim ove linije sličnosti poput tragova mrvica kruha
kako bih pronašao što tražim.
U ovoj točki procesa,
locirao sam kod
koji kontrolira vašu bateriju,
no to još uvijek nije dovoljno da telefon eksplodira.
Posljednji dio zagonetke
je razumijevanje kako taj kod
kontrolira vašu bateriju.
Za ovo, moram identificirati
vrlo suptilne, vrlo sitne veze
unutar ovih binarnih informacija,
što je također teško
gledajući u jedinice i nule.
No ako prevedemo ove informacije
u fizičku reprezentaciju,
možemo se nasloniti i pustiti da naš vizualni korteks odradi posao.
On može pronaći sve sitne uzorke,
sve bitne dijelove umjesto nas.
Može saznati točno kako dijelovi ovog koda
međusobno funkcioniraju i kontroliraju bateriju.
Ovo je moguće učiniti u nekoliko sati,
dok je isti proces
u prošlosti trajao mjesecima.
Sve je ovo jako dobro
u teoretskoj situaciji eksplozije teroristovog mobitela.
Želio sam saznati hoće li ovo doista raditi
na poslu koji radim svaki dan.
Igrao sam se s ovim konceptima
s nekim podatcima koje sam pregledavao prije
i ponovno sam tražio
vrlo sitan, specifičan dio koda
u masi binarnih informacija.
Pogledao sam ih na ovoj razini
misleći da gledam u pravu stvar,
i shvatio da ovo nema
povezivost koju očekujem
za kod koji tražim.
Zapravo, nisam siguran što je ovo,
no kada sam se vratio za razinu unazad
i pogledao sličnosti unutar koda
vidio sam da ovo nije slično
nijednom kodu koji postoji.
Čak i ne gledam u kod.
Zapravo, iz ove perspektive
mogao sam vidjeti da ovo nije kod.
Ovo je nekakva slika.
I odavde, mogu vidjeti
da ovo nije samo slika, nego je fotografija.
Sada kada znam da je fotografija,
imam desetke drugih tehnika binarnog prijevoda
kako bih vizualizirao i shvatio informacije
stoga u par sekundi možemo ove informacije
provesti ih kroz desetak drugih tehnika vizualnog prijevoda
kako bismo saznali u što točno gledamo.
Vidio sam — (Smijeh) —
bio je to opet onaj vražji mačić.
Sve je ovo moguće
jer možemo pronaći način
prevođenja jako teškog problema
u nešto što naš mozak prirodno odrađuje.
Što ovo znači?
Za mačiće, znači
da se ne mogu skrivati u jedinicama i nulama.
Za mene, znači da nema više potraćenih vikenda.
Za cyber, znači da imamo radikalan novi način
nošenja i s najnemogućijim problemima.
Znači da imamo novo oružje
na rastućoj pozornici cyber ratovanja,
ali za sve nas,
znači da cyber inženjeri
sada imaju sposobnost biti prva reakcija
u hitnim situacijama.
Kada su u pitanju sekunde
otključali smo način zaustavljanja zlikovaca.
Hvala.
(Pljesak)