1845 drabbades Irlands potatisfält av en invasiv svampsjukdom
som snabbt fick fäste i denna basgröda.
Följderna var katastrofala.
En miljon människor dog av svält,
och ytterligare en dryg miljon tvingades lämna Irland.
Idag undviker vi såna jordbrukskatastrofer med hjälp av bekämpningsmedel.
Det är en uppsättning kemikalier som kontrollerar insekter,
oönskade ogräs,
svampar,
gnagare
och bakterier
som kan hota våra livsmedel.
De har blivit en väsentlig del av vårt livsmedelssystem.
I takt med att befolkningen har vuxit, har monokulturellt jordbruk
hjälpt oss att effektivt utfodra människor.
Men det har också gjort våra livsmedel sårbara för attacker från skadedjur.
Och i sin tur gjort oss mer beroende av bekämpningsmedel.
Idag sprutar vi mer än 2,2 miljoner kilo bekämpningsmedel över världen varje år
för att kontrollera dessa ovälkomna besökare.
Kriget mot skadedjur, särskilt insekter,
har påverkat jordbrukets långa historia.
Förteckningar som är tusentals år gamla
visar att folk aktivt brände en del av sina grödor efter skörden
för att få bort skadedjuren från dem.
Det finns till och med bevis från antiken på att vi tog hjälp av andra insekter.
300 e.Kr födde kinesiska bönder upp vildsinta rovmyror
i apelsinlundar, för att skydda träden från andra insekter.
När det storskaliga jordbruket spred sig,
började vi sprida ut arsenik, bly och koppar över grödorna.
Men detta var otroligt giftigt även för människorna.
När efterfrågan på fler och säkrare grödor ökade,
ökade också behovet av effektiva kemikalier
för att kunna stoppa skadedjuren i större skala.
Detta var starten på eran av kemiska bekämpningsmedel.
1948 fick en schweizisk kemist, Paul Herman Müller
Nobelpriset för sin upptäckt
av diklordifenyltrikloretan, också känt som DDT.
Denna nya molekyl hade oöverträffad kraft att kontrollera många insektsarter
fram till 1950-talet då insekter blev resistenta mot det.
Och än värre, ämnet orsakade dramatiska minskningar av fågelpopulationer,
förgiftade vattenkällor,
och visade sig så småningom orsaka långsiktiga hälsoproblem hos människor.
1972 förbjöds DDT i USA,
men ännu idag finns spår av det i miljön.
Sedan dess har kemister sökt efter alternativ.
Med varje ny våg av uppfinningar har de stött på samma hinder -
snabb evolution hos arter.
När bekämpningsmedlen förstör populationer av skadedjur,
blir de mest motståndskraftiga individerna kvar.
De för sedan vidare sina resistenta gener
till nästa generation.
Detta har gett upphov till superinsekter,
som till exempel Coloradoskalbaggen,
som är resistent mot fler än 50 olika bekämpningsmedel.
En annan nackdel är att andra insekter hamnar i korselden.
En del av dessa är nyttiga rovdjur eller viktiga pollinatörer,
och om de utrotas ur jordbruken försvinner deras fördelar också.
Bekämpningsmedlen har förbättrats med tiden,
och regleras idag av strikta säkerhetsföreskrifter,
men de kan fortfarande förgifta mark och vatten,
påverka djurliv
och till och med skada oss.
Så med tanke på alla dessa risker,
varför fortsätter vi använda bekämpningsmedel?
Trots att de inte är perfekta,
kan de ändå just nu vara vår bästa chans att undvika stora jordbrukskatastrofer,
för att inte tala om myggburna sjukdomar.
Idag söker forskarna efter alternativa bekämpningsstrategier
med jämvikt mellan kraven på livsmedelsproduktion
och miljöhänsyn.
Naturen har blivit en stor inspirationskälla,
från naturliga växt- och svampämnen
som kan stöta bort eller attrahera insekter,
till användandet av andra insekter som livvakter för grödorna.
Vi tittar också på högteknologiska lösningar,
som drönare.
När de programmeras att flyga över grödorna
kan drönarna använda sensorer och GPS
för att göra mer riktade besprutningar
som begränsar bekämpningsmedlens miljöpåverkan.
Med en kombination av biologisk förståelse,
miljömedvetenhet
och förbättrad teknik,
har vi större chans att hitta en holistisk lösning på skadedjuren.
Kemiska bekämpningsmedel slipper kanske aldrig sitt dåliga rykte,
men med hjälp av dem,
kan vi försäkra oss om att jordbrukskatastrofer
förblir historiska händelser.