1845., Irska polja krumpira pogodila je invazivna gljivična bolest
koja je zarazila osnovni usjev.
Učinak je bio razarajući.
Milijun ljudi umrlo je od gladi,
a više od milijun ih je moralo otići iz Irske.
Danas, izbjegavamo takve pošasti pomoću pesticida.
To su kemikalije koje je čovjek napravio, a kontroliraju kukce,
neželjene korove,
gljivice,
glodavce
i bakterije
koje mogu prijetiti našoj hrani.
Postali su sastavni dio našeg sustava ishrane.
Kako su populacije rasle, monokulture, uzgoj jednog usjeva,
pomogle su nam da hranimo ljude.
I stvorile hranu ranjivu na napade štetnika.
Zauzvrat, postali smo ovisniji o pesticidima.
Danas, godišnje trošimo 2 milijarde kilograma pesticida
da bi kontrolirali ove neželjene štetnike.
Borba protiv štetnika, osobito insekata,
označila je dugu povijest poljoprvirede.
Zapisi od prije nekoliko tisuća godina
govore da su ljudi aktivno palili svoje usjeve nakon žetve
kako bi uklonili štetnike.
Postoje čak i dokazi iz drevnih vremena kada su regrutirani insekti da pomognu.
300-te n. K. kineski seljaci uzgajali su mrave predatore
u voćnjacima naranči, kako bi zaštitili drveće od drugih kukaca.
Kasnije, kako su se velike farme širile,
počeli smo prskati stvari arsenom, olovom i bakrom.
Ali oni su bili otrovni i za ljude.
Kako se povećavala potreba za sigurnom hranom,
tako se povećala i potreba za učinkovitim kemikalijama
koje mogu kontrolirati štetnike na višoj razini.
Ovo je donijelo eru kemijskih pesticida.
1948., švicarski kemičar Paul Hermann Müller
dobio je Nobelovu nagradu za svoje otkriće
diklordifenilkloretana, poznatog kao DDT.
Ova nova molekula imala je neusporedivu moć u kontroli insekata
do 1950ih, kada insekti postaju otporni na nju.
Još gore, kemikalija je utjecala na dramatičan pad u populaciji ptica,
otrovane izvore vode,
i otkriveno je da uzrokuje dugoročne zdravstvene probleme u ljudi.
Do 1972., DDT je zabranjen u SAD-u,
ali tragovi se i danas nalaze u okolišu.
Od onda, kemičari su tražili alternativu.
Sa svakim novim valom inovacija, naišli su na neke prepreke --
brzu evoluciju vrsta.
Kako pesticidi uništavaju štetnike,
ostavljaju iza sebe najotpornije jedinke.
One onda prenose svoje gene otporne na pesticide
na sljedeću generaciju.
To je dovelo do pojave super kukaca,
kao što je krumpirova zlatica iz Colorada,
koja je otporna na 50 vrsta insekticida.
Još jedna loša strana je da drugi kukci stradaju u tim napadima.
Neki od njih su vrlo korisni istrebljivači štetnika ili oprašivači,
tako da je brisanje njih iz poljoprivrede, isto kao i obrisati sve što čine.
Pesticidi su se poboljšali s vremenom
i trenutno ih reguliraju strogi sigurnosni standardi
ali još uvijek imaju potencijal onečistiti tlo i vodu,
utjecati na prirodu,
i naštetiti nam.
Kada vidimo sve te rizike, zašto i dalje koristimo pesticide?
Iako su nesavršeni,
oni su sada naša najbolja obrana od velikih poljoprivrednih katastrofa,
da ne spominjemo bolesti koje prenose komarci.
Danas znanstvenici traže alternativne načine kontrole štetnika
koji uravnotežuju potražnju hrane
sa brigom za okoliš.
Priroda je postala izvor inspiracije, prirodnim
biljnim i gljivičnim kemikalijama kojima tjeraju ili privlače kukce,
regrutiranjem drugih insekata da čuvaju usjeve.
Okrećemo se tehnološkim rješenjima, kao što su dronovi.
Programirani su da lete iznad usjeva,
i mogu koristiti GPS i senzore
da bi preciznije prskali
kako bi smanjili utjecaj pesticida na okoliš.
Kombinacijom biološkog shvaćanja,
okolišne osviještenosti,
i poboljšanih tehnologija,
imamo bolju šansu da pronađemo holističko rješenje za štetnike.
Kemijski pesticidi nikad neće imati dobar glas,
ali uz njihovu pomoć,
možemo osigurati da poljoprivredne katastrofe
ostanu čvrsto u prošlosti.